Справа № 444/2319/18                                Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й. 
Провадження № 22-ц/811/1999/19                 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В. 
Категорія:16

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

21 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі: 
головуючого судді: Савуляка Р.В.,
суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.
за участі секретаря: Сеньків Х.І.,
                      з участю представника АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» - Чорної Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» до ОСОБА_1 , Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання незаконним та скасування рішення № 19 Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 11 лютого 2016 року, скасування рішення №29846243 від 01 червня 2016 року про державну реєстрацію права власності гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку та скасування в Поземельній книзі запису про право власності гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2018 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» звернулося із зазначеним позовом до відповідачів у якому просили:
визнати незаконним та скасувати рішення Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 від 11 лютого 2016 року №19;
скасувати рішення №29846243 від 01 червня 2016 року про державну реєстрацію права власності гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку загальною площею 0,06 га, кадастровий номер: 4622785700:01:009:0090, за адресою: АДРЕСА_1 ;
скасувати у поземельній книзі запис про право власності гр.. ОСОБА_1 на земельну ділянку, загальною площею 0,06 га кадастровий номер: 4622785700:01:009:0090, за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.1-15).
Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що відповідно до плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці від км 11+106 м до км 20+534 м від 1962 року, погодженого із старшим землевпорядником Нестеровського (колишня назва Жовківського району у 1951-1991 роках) району у користуванні залізниці перебуває земельна ділянка смуги відведення, зокрема в адміністративних межах Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, в межах зазначених у цьому плані.
Зазначав, що 17 листопада 2015 року комісією в складі головного інженера, інженера землевпорядника та старшого шляхового майстра відокремленого підрозділу «Кам`янка-Бузька дистанція колії» під час обстеження земельної ділянки залізниці в межах Малехівської сільської ради Жовківського району було виявлено, що на 20 км + 230 м – 20 км + 242 м перегону Рудно - Підбірці за ходом кілометрів на відстані 9-8 метрів з правої сторони від осі головної колії знаходиться земельна ділянка огороджена сіткою, яка належить гр. ОСОБА_1 . Адреса ділянки: АДРЕСА_1 . Площа перекриття становить 0,0144 га.
Вказував, що із рішення Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області № 19 від 11 лютого 2016 року залізниці стало відомо, що земельна ділянка за кадастровим номером 4622785700:01:009:0090, загальна площа якої становить 0,06 га, була передана у власність відповідача ОСОБА_1 Малехівською сільською радою Жовківського району Львівської області на підставі прийнятого рішення № 19 від 11 лютого 2016 року для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Вважає, що вказане рішення є незаконним, оскільки передана відповідачу ОСОБА_1 земельна ділянка площею 0,0144 га знаходиться у смузі відведення залізниці, належить до земель залізничного транспорту, перебуває в користуванні ПАТ «Укрзалізниця» та закріплена за регіональною філією «Львівська залізниця», а тому згадане вище рішення Малехівської сільської є незаконним та таким, що порушує право залізниці на постійне користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху в межах с. Малехів Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, а відтак таким, що підлягає скасуванню.
Вказував, що правовий статус земель залізничного транспорту визначений законом і не може бути змінений в будь-який інший спосіб, аніж відповідно до закону.
Також, про те, що спірна земельна ділянка була зайнята об`єктами залізничної інфраструктури на момент чинності Положення «Про землі, надані транспорту» свідчить «План полосы отвода линии Рудно-Подборцы Львовской железной дороги» від 1962 року та відповідно до ст. 17 Закону України «Про основи містобудування» є містобудівною документацією, яка є основою, зокрема, для підготовки вихідних даних для розробки землевпорядної документації та вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб.
Стверджував, що відповідно до законодавства, яке діяло на момент виникнення права залізниці на землі смуги відведення в межах с. Малехів Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, вимоги щодо виготовлення та отримання державного акту не передбачалися, а землі транспорту вважалися землями спеціального призначення, які використовувалися на підставі особливих положень про ці землі відповідно до пунктів 54, 55 Общих начал землепользования и землеустройства (Постанова ЦИК СССР 15.12.1928 року).
Вважає, що відповідач Малехівська сільська рада Жовківського району Львівської області під час прийняття оскаржуваного рішення порушила також норми п. б ч. 4 ст. 84 ЗК України, який зазначає, що до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під державними залізницями. Майно залізниці є державною власністю і закріплене за нею на праві повного господарського відання, а отже вважають, що Малехівська сільська рада не мала правових підстав приймати оспорюване рішення, порушуючи право землекористування залізниці.
Зазначав, що залізниця як суміжний користувач не погоджувала ні проект відведення земельної ділянки, ні акт встановлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та у жодному випадку не надавала погодження на вилучення земельної ділянки.
Крім того, за залізницею як землекористувачем обліковується земельна ділянка на підставі зазначеного вище плану смуги відведення, що підтверджується податковими деклараціями з плати за землю.
Вказував, що відомості про землі, їх власників та користувачів вносяться до Державного земельного кадастру відповідно до підпунктів 1-16 п. 24 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2012 року № 1051, ведення якого згідно п. 4 даного Порядку здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи.
Відповідно до п. 60-61 загальної частини зазначеного вище Порядку запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду. Скасування запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування.
Просили позов задовольнити.
Рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року у задоволенні позовної вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» про визнання незаконним та скасування рішення Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області № 19 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 » від 11 лютого 2016 року - відмовлено.
У задоволенні позовної вимоги Акціонерного товариства "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Львівська залізниця" про скасування рішення №29846243 від 01.06.2016 року про державну реєстрацію права власності громадянки ОСОБА_1 на земельну ділянку, загальною площею 0,0600 га, кадастровий номер: 4622785700:01:009:0090, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - відмовлено.
У задоволенні позовної вимоги Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» про скасування в Поземельній книзі запису про право власності громадянки ОСОБА_1 на земельну ділянку, загальною площею 0,0600 га, кадастровий номер: 4622785700:01:009:0090, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 - відмовлено.
У вимогах Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» про стягнення із ОСОБА_1 , Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області, Головного управління Держгеокадастру у Львівській області судового збору в розмірі 5286,00 грн. - відмовлено.
Рішення суду оскаржило АТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця». Вважає рішення суду незаконним. необгрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.
Вважає, що суд безпідставно відкинув доводи Скаржника про підтверження права АТ «Укрзалізниця» на постійне користування землями смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від км 11 + 106 м до км 20 + 534 м в адміністративних межах Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області та визнав неналежним доказом долучений до матеріалів справи План смуги відведення, розробленим проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році, адже відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухомемайно та їх обтяження, що виникли до 01 січня 2013 року, визнаються дійснимиза наявності однієї з таких умов:1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Звертає увагу, що у державній власності залишаються, зокрема, розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності. 
Просить скасувати рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року і ухвалити нове рішення, яким задоволити позов АТ «Укрзалізниця» повністю.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника АТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» - Чорної Т.О. на підтвердження апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.
Постановляючи рішення, суд першої інстанції виходив з такого.
Даний спір лежить в площині його регулювання нормами Земельного кодексу України, ЗУ «Про транспорт», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, та правовими інститутами землекористування.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Згідно вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.
Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно із Законом України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» утворюється на базі Державної адміністрації залізничного транспорту України, а також підприємств, установ та організацій залізничного транспорту загального користування, які реорганізовуються шляхом злиття відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця», і є правонаступником усіх прав і обов`язків Державної адміністрації залізничного транспорту України та підприємств залізничного транспорту. Починаючи з 01.12.2015 року ДТГО «Львівська залізниця» діє в якості регіональної філії «Львівська залізниця» ПАТ « Укрзалізниця».
Частина 1 ст. 6 Закону України «Про залізничний транспорт», встановлює, що землі, які надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного кодексу України та Закону України «Про транспорт».
Статтею 68 Земельного кодексу України, яка визначає землі залізничного транспорту, передбачено, що до таких земель належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.
Відповідно до ст. 23 Закону України «Про транспорт» встановлено, що до земель залізничного транспорту належать землі, надані в користування підприємствам і організаціям залізничного транспорту відповідно до чинного законодавства України. До складу цих земель належать землі, які є смугою відведення залізниць, а саме землі, надані під залізничне полотно та його облаштування, станції з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства сигналізації та зв`язку, водопостачання, каналізації, захисні та укріплюючі насадження, службові, культурно-побутові приміщення та інші споруди, необхідні для забезпечення роботи залізничного транспорту.
Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном належить власникові.
Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.
Право власності земельної ділянки згідно з ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підлягає державній реєстрації.
Частиною першою статті 79 Земельного кодексу України встановлено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, що розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Згідно зі ст. 3 цього Закону Державний земельний кадастр базується на принципі об`єктивності, достовірності та повноти його відомостей.
Крім того, згідно зі ст.79-1 Земельного кодексу України передбачено формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, яке полягає у визначенні площі земельної ділянки, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.
Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів, в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.
Суд при вирішенні даного спору керується, як нормами чинного земельного законодавства в частині регулювання правовідносин, що виникають між суб`єктами землекористування, власниками земельних ділянок, так і нормами раніше діючого законодавства станом на момент виникнення спірних правовідносин, що є предметом судового розгляду.
Обгрунтовуючи підставність своїх вимог позивач, зокрема, покликається на:
- план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Нестеровського (на сьогоднішній день Жовківського) району Львівської області від 11 км+ 106 м до 20 км+ 534 м, який був розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році;
-внутрішній акт, з якого вбачається, що комісією в складі головного інженера, інженера землевпорядника та старшого шляхового майстра відокремленого підрозділу «Кам`янка-Бузька дистанція колії» під час обстеження земельної ділянки залізниці в межах Малехівської сільської ради Жовківського району було виявлено, що на 20 км + 230 м – 20 км + 242 м перегону Рудно - Підбірці за ходом кілометрів на відстані 9-8 метрів з правої сторони від осі головної колії знаходиться земельна ділянка огороджена сіткою, яка належить гр. ОСОБА_1 . Адреса ділянки: АДРЕСА_1 . Площа перекриття становить 0,0144 га.
- податкові декларації з плати за землю.
З такими твердженнями позивача суд не погодився з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про держаний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки - це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Стаття 24 вказаного закону встановлює, що державна реєстрація земельної ділянки здійснюється під час її формування шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Судом встановлено, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , належить відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №60376756, на якій розташований мій житловий будинок.
Із викопіювання з генерального плану с. Малехів 1990р., 2008р. вбачається, що земельна ділянка яка перебуває у власності ОСОБА_1 знаходиться в межах населеного пункту с. Малехів та примикає до дороги по АДРЕСА_1 .
Згідно витягу Малехівської сільської ради від 05 вересня 2018 року №1114/02-19 за домогосподарством по АДРЕСА_1 , відповідно до погосподарського обліку 1955 – 1957 року, обліковувалось 0,26 га землі та жилий будинок 1920 року забудови.
Це свідчить про те, що на момент будівництва залізниці, вказана земельна ділянка перебувала в користуванні та була закріплена за домогосподарством по АДРЕСА_1 .
З довідки Малехівської сільської ради від 05 вересня 2018 року №1115/02-19 вбачається, що згідно книги обліку сплати земельного податку за використання землі на території Малехівської сільської ради, за користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 , площею 0,0600 га земельний податок не сплачувався, оскільки попередній землекористувач був звільнений від сплати земельного податку, був пенсіонером.
Із оскаржуваного рішення Малехівської сільської ради № 19 від 11 лютого 2016 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_1 » вбачається, що ОСОБА_1 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки за кадастровим номером 4622785700:01:009:0090 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0600 га по АДРЕСА_1 та передано ОСОБА_1 у власність дану земельну ділянку.
Із кадастрового плану спірної земельної ділянки, вбачається, що згідно опису меж від А до Б земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться в межах населеного пункту с. Малехів та примикає до дороги по АДРЕСА_1 , тобто межує із землями загального користування (т.1 а.с.51,70;73), що спростовує посилання позивача на те, що спірна земельна ділянка накладається на землі залізниці.
Відповідно до довідки виконкому Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області дорога по АДРЕСА_1 перебуває на балансі Малехівської сільської ради.
У 2015 році було проведено капітальний ремонт вказаної дороги за рахунок бюджету с. Малехів, загальна кошторисна вартість будівництва становить 1137,390 тис. гривень (т.1 а.с.74).
З копії податкової декларації з плати за землю ПАТ «Українська залізниця» земельних ділянок загальною площею 14,2 га, не можна встановити межі земельної ділянки площею 14,2 га та чи вона територіально включає в себе спірну земельну ділянку. Будь-яких доказів для з`ясування даного питання суду представлено не було.
З клопотаннями про проведення земельно-технічної експертизи позивач не звертався.
За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано не взяв до уваги акт обстеження земельної ділянки від 17 листопада 2015 року складеного посадовими особами ВП «Кам`янка-бузька дистанція колії» про накладення земельної ділянки ОСОБА_1 на земельну ділянку «Укрзалізниці» із площею перекриття 0,0144га, оскільки встановлено, що зазначена земельна ділянка по лінії А. - Б. межує із дорогою місцевого значення по АДРЕСА_1 , та дійшов правильного по суті висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» щодо визнання незаконним та скасування рішення № 19 Малехівської сільської ради Жовківського району Львівської області від 11 лютого 2016 року, скасування рішення №29846243 від 01 червня 2016 року про державну реєстрацію права власності гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку та скасування в Поземельній книзі запису про право власності гр. ОСОБА_1 на земельну ділянку.
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується із висновками Жовківського районного суду Львівської області у справах за позовами ПАТ «Укрзалізниця» до ОСОБА_2 (№444/2286/16-ц від 26 січня 2017 року) та ОСОБА_3 №444/1936/16-ц від 27 січня 2017 року, де суди відмовляли у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрзалізниця» щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою (т.1 а.с.76-78;79-81), зазначені рішення судів набрали законної сили, в апеляційному та касаційному порядку не оскаржувалися.
Також колегія суддів звертає увагу на те, що план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці в адміністративних межах Нестеровського (на сьогоднішній день Жовківського) району Львівської області від 11 км+ 106 м до 20 км+ 534 м, який був розроблений проектною організацією Дорпроект Південно-Західної залізниці у 1962 році є належним доказом, однак, у даній справі, не він не підтверджує факту накладення земельної ділянки ОСОБА_1 на землі ПАТ «Українська залізниця».
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.
Керуючись ст. 367, ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 381, ст. 382, ст. 384 ЦПК України, колегія суддів, -
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» в особі регіональної філії «Львівська залізниця» залишити без задоволення.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 28 березня 2019 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанови складено 18 лютого 2021 року.

Головуючий:                                                                Савуляк Р.В.

Судді:                                                                        Мікуш Ю.Р.

Приколота Т.І.