Ухвала
 
15 березня 2021 року
м. Київ
 
справа № 453/1174/17
провадження № 61-3860ск21 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Зайцева А. Ю., розглянувши касаційну скаргу Університету державної фіскальної служби України на постанову Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Університету державної фіскальної служби України, третя особа - ОСОБА_2 , про визнання недійсним запису у трудовій книжці, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення упущеної вигоди, відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася у суд з позовом, в якому, збільшивши свої позовні вимоги, просила визнати недійсним запис № 36 у її трудовій книжці;
поновити її на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України відповідно до наказу від 16 червня 2017 року № 342-к;
стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 19 червня 2017 року до 07 грудня 2018 року включно;
стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у зв`язку із затримкою видачі трудової книжки за період з 19 червня 2017 року                  до 05 жовтня 2017 року включно, який згідно із зробленим позивачем розрахунком становить 203 133,84 грн;
стягнути з відповідача на її користь упущену вигоду внаслідок неможливості працевлаштування чи стати на облік для отримання допомоги по безробіттю за період з 19 червня 2017 року до 05 жовтня 2017 року, яка згідно із зробленим позивачем розрахунком становить 207 760,86 грн;
стягнути з відповідача на її користь заподіяну внаслідок вищевказаних протиправних дій відповідача моральну шкоду в розмірі 30 000 грн.
 
Сколівський районний суд Львівської області рішенням від 07 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовив. 
 
Львівський апеляційний суд постановою від 30 вересня 2020 року рішення Сколівського районного суду Львівської області від 07 грудня 2018 року скасував та ухвалив нове рішення, яким позов задовольнив частково. Визнав недійсним запис № 36 у трудовій книжці ОСОБА_1 від 16 червня 2017 року. Поновив ОСОБА_1 з 19 червня 2017 року на посаді професора кафедри теорії права та держави Університету державної фіскальної служби України відповідно до наказу                         від 16 червня 2017 року № 342-к. Стягнув з Університету державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19 червня 2017 року до 30 вересня 2020 року в сумі                         414 860,75 грн з урахуванням обов`язкових платежів та зборів, які підлягають сплаті з даної суми. Стягнув з Університету державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 5 000 грн моральної шкоди. В решті позову відмовив. Вирішив питання щодо розподілу судових витрат.
 
09 березня 2021 року Університет державної фіскальної служби України подав засобами поштового зв`язку касаційну скаргу на постанову Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року, яка підписана членом робочого (виконавчого) органу Університету державної фіскальної служби України - Грищенком В. В., у вищевказаній справі.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження. 
 
Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.
 
Університетом державної фіскальної служби України в касаційній скарзі заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження з посиланням на те, що оскаржувану постанову апеляційного суду від 30 вересня 2020 року отримано представником відповідача 05 лютого 2021 року нарочно під підпис у Львівському апеляційному суді за своєю заявою від 04 лютого 2021 року (на підтвердження наведеного надано копію заяви від 04 лютого 2021 року про видачу копії судового рішення). 
 
Відповідно до частин першої-четвертої статті 272 ЦПК України копії повного судового рішення вручаються учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки скороченого (вступної та резолютивної частин) судового рішення, учасникам справи, які були присутні у судовому засіданні, за їхньою заявою негайно після його проголошення видаються копії скороченого судового рішення. У разі проголошення в судовому засіданні скороченого рішення суд надсилає учасникам справи копію повного судового рішення протягом двох днів з дня його складання - в електронній формі у порядку, встановленому законом (у випадку наявності в особи офіційної електронної адреси), або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса в особи відсутня. За заявою учасника справи копія повного судового рішення вручається йому під розписку безпосередньо в суді.
 
Наведені заявником причини пропуску процесуального строку на касаційне оскарження судового рішення не дають достатніх підстав для визнання їх поважними з огляду на таке.
 
Як вбачається з оскаржуваної постанови Львівського апеляційного суду                         від 30 вересня 2020 року представник Університету державної фіскальної служби України - Грищенко В. В. був присутнім в судовому засіданні апеляційного суду               30 вересня 2020 року. Належних та допустимих доказів недодержання апеляційним судом вимог вищенаведеної частин першої-четвертої статті 272 ЦПК України заявником не надано.
 
Крім цього, як вбачається з Єдиного державного реєстру судових рішень постанова Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року була оприлюднена                        13 жовтня 2020 року. 
 
Згідно з вимогами частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, а зловживання процесуальними правами не допускається.
 
Отже, посилання заявника на те, що оскаржувану постанову апеляційного суду                 від 30 вересня 2020 року отримано представником відповідача 05 лютого 2021 року не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження, оскільки заявником не зазначено поважних причин пропуску строку на касаційне оскарження в період з 30 вересня 2020 року до 05 лютого 2021 року, що  не свідчить про неспроможність заявника вчасно подати касаційну скаргу.  Отже, зазначені заявником причини пропуску строку на касаційне оскарження не зумовлені особливими і непереборними обставинами, а відтак не є поважними. 
 
Згідно з частиною третьою статті 393 ЦПК України касаційна скарга залишається без руху у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 390 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, наведені нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строку або навести інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або наведені підстави для поновлення строку касаційного оскарження визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 4 частини другої статті 394 цього Кодексу.
 
У зв`язку з тим, що підстави пропуску строку на касаційне оскарження є неповажними, а безпідставне поновлення такого строку є порушенням вимог пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, касаційну скаргу необхідно залишити без руху, а особі, яка її подала, - надати строк для звернення до суду із заявою про поновлення строку на касаційне оскарження з наведенням поважних підстав для його поновлення та наданням відповідних доказів.
 
Разом із цим, подана касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження, оскільки в порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником у касаційній скарзі не вказано підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). 
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. 
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У касаційній скарзі заявник узагальнено посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
 
Враховуючи викладене, відповідно до вимог частини другої, четвертої статті 392 ЦПК України, заявнику необхідно надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги, в якій повинно бути зазначено конкретну обов`язкову підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав), та надати копії скарги відповідно до кількості учасників справи.
 
Також, в порушення вимог пункту 3 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі.
 
Ставка судового збору, чинна на час подання касаційної скарги на рішення суду, встановлена підпунктом 7 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та визначена у розмірі 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги в розмірі оспорюваної суми.
 
Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України «Про судовий збір» заявнику необхідно сплатити судовий збір за ставками, встановленими за подання касаційної скарги на рішення суду, яким вирішено позовну заяву майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
 
Позовну заяву подано у жовтні 2017 року, ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, немайнового характеру фізичною особою - 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (прожитковий мінімум для працездатних осіб - 1 600 грн, підпункти 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» в редакції, чинній станом на час подання заяви про зміну предмету позову у даній справі).
 
Як вбачається з касаційної скарги заявник оскаржує постанову апеляційного суду від 30 вересня 2020 року в частині задоволення позовних вимог, тобто судовий збір за подання касаційної скарги в даному випадку за майнові вимоги (стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 414 860,75 грн та моральної шкоди в розмірі 5 000 грн) становить 8 397,21 грн (414 860,75 грн +                5 000 грн) х 1 % х 200 %).
 
Судовий збір за подання касаційної скарги за дві немайнові вимоги (визнання недійсним запису у трудовій книжці та поновлення на роботі) становить 2 560 грн (640 грн + 640 грн) х 200 %). 
 
З наданого до касаційної скарги заявником платіжного доручення від 15 липня            2019 року № 894 вбачається, що судовий збір за подання касаційної скарги на постанову Львівського апеляційного суду від 25 червня 2019 року Університетом державної фіскальної служби України було сплачено у розмірі 19 002,78 грн в іншій справі № 453/1175/17.
 
Враховуючи наведене, Університету державної фіскальної служби України слід сплатити судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 10 957,21 грн                 (8 397,21 грн + 2 560 грн).
 
Судовий збір за подання касаційної скарги до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду в розмірі 10 957,21 грн має бути перераховано за наступними реквізитами: отримувач коштів - ГУК у м. Києві/Печерс. р-н/22030102; код отримувача (код за ЄДРПОУ) - 37993783; банк отримувача - Казначейство України (ЕАП); рахунок отримувача - UA288999980313151207000026007; код класифікації доходів бюджету - 22030102; найменування податку, збору, платежу - Судовий збір (Верховний Суд, 055).
 
Порядок сплати судового збору визначено статтею 6 Закону України «Про судовий збір». На підтвердження оплати судового збору необхідно надати Верховному Суду квитанцію (платіжне доручення).
 
Відповідно до частини другої статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Отже, касаційну скаргу слід залишити без руху з наданням можливості усунути вищевказані недоліки.
 
Керуючись статтями 185, 389, 390, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження постанови Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року за клопотанням Університету державної фіскальної служби України неповажними.
 
Касаційну скаргу Університету державної фіскальної служби України на постанову Львівського апеляційного суду від 30 вересня 2020 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк десять днів з дня вручення цієї ухвали.
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                               А. Ю. Зайцев