УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/1391/20 Головуючий у 1-й інст. Мельник О. В. 
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Галацевич О.М.,                
суддів:                  Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю., 
розглянувши у порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», 
на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області, ухвалене 17 грудня 2020 року суддею Мельником О.В. у м. Радомишлі, повний текст рішення складено 17 грудня 2020 року,
у справі № 289/1391/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду із позовом у якому, посилаючись на невиконання  ОСОБА_1 умов кредитного договору № б/н від 26 липня 2018 року, просило стягнути з останнього заборгованість станом на 15 червня 2020 року в сумі 17651,60 грн, з яких: 14098,02 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита, 3553,58 грн - заборгованість за простроченими процентами та судові витрати.
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2020 року позовні вимоги Банка задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Банка 1119,68 грн заборгованості за кредитним договором б/н від 26 липня 2018 року. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі представник Банка, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане судове рішення в частині відмови у задоволенні позовних вимог Банка, ухвалити у цій частині нове, яким задовольнити позов Банка в повному обсязі, а в решті рішення залишити без змін.
На його думку, суд залишив без уваги, що Банком до позовної заяви долучено підписаний відповідачем паспорт споживчого кредитування, у якому визначено умови кредитування, у тому числі щодо розміру процентів за користування кредитом. Відповідач кредитний договір не оспорював та недійсним його не визнавав, отримані кредитні кошти він не повернув, у зв`язку з чим суд дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позову. 
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та  вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 липня 2018 року між банком та  ОСОБА_1 укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 11).
За умовами вказаного договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку  зі сплатою процентів за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві  ОСОБА_1 підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua/terms/, складає договір про надання банківських послуг.
Зобов`язання за кредитним договором позичальник не виконував.
За розрахунком Банку станом на 15 червня 2020 року за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 17651,60 грн, з яких: 14098,02 грн - заборгованість за простроченим тілом кредита, 3553,58 грн - заборгованість за простроченими процентами.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову про стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що з позичальником не було погоджено умови кредитування щодо сплати процентів за користування кредитними коштами. Тому, частково задовольняючи позов про стягнення тіла кредиту в сумі 1119,68 грн, суд першої інстанції виходив із того, що Банком безпідставно здійснювалось списання процентів з карткового рахунку відповідача, що призвело до збільшення заборгованості за тілом кредиту. При цьому, суд зазначив, що позичальник використав кредитні кошти на суму 26871,07 грн, а повернув 25751,39 грн, тому з нього на користь Банка підлягає стягненню різниця цих сум. 
        Разом з тим, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Банком до позовної заяви доданий підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, в якому його повідомлено про основні умови кредитування з використанням кредитної картки, у тому числі: тип кредиту, пільговий період користування коштами, процентна ставка в межах (43,2%) та поза межами пільгового періоду (86,4%); тип процентної ставки;  реальна річна процентна ставка; порядок повернення кредиту; права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, розміри і порядок нарахування інших платежів за кредитним договором та інше (а.с. 12-13). 
Крім того, у паспорті споживчого кредиту зазначається, що кредит повертається щомісяця до 25 числа поточного місяця у розмірі 5% від заборгованості на кінець попереднього місяця, але не менше 100 грн, у зв`язку з чим у разі несплати щомісячного платежу заборгованість за тілом кредиту та процентами переходила в прострочену. 
Отже, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, яка є складовою частиною кредитного договору, та паспорт споживчого кредиту ОСОБА_1 відповідно до статей 3, 627 ЦК України добровільно погодився на такі умови кредитного договору, взяв на себе відповідні зобов`язання.
З виписки руху коштів за рахунком (а.с. 68-69) вбачається, що ОСОБА_1 отримав та використовував кредитні кошти, в подальшому неодноразово порушував умови договору, оскільки не сплачував обов`язкові платежі у встановлені строки. Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на відповідача, кредитний ліміт збільшувався до 9000 грн (а.с. 10). Також позичальнику видавалася кредитна картка, зі строком дії до 31 жовтня 2021 року (а.с. 9). 
Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Враховуючи вищенаведене та те, що ОСОБА_1 належним чином не виконував умови кредитного договору щодо своєчасного й повного повернення тіла кредиту та сплати процентів, унаслідок чого виникла заборгованість, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового судового рішення про задоволення позову, стягнення з відповідача на користь Банку 14098,02 грн простроченого тіла кредиту, процентів за користування кредитом 3553,58грн та судових витрат в сумі 3284,9 грн.
Дана справа є малозначною, оскільки визначена у ній ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України). Тому, відповідно до п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України, судове рішення у частині, яка переглядалась судом апеляційної інстанції, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.
Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2020 року скасувати, ухваливши нове судове рішення про задоволення позову.
Стягнути з  ОСОБА_1 (місце проживання:  АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, код ЄДРПОУ 14360570) 14098,02 грн простроченого тіла кредиту та 3553,58 грн процентів за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Грушевського, 1-д, код ЄДРПОУ 14360570) 3284,9 грн судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий    Судді        

Повний текст постанови складений 31 березня 2021 року.