Справа № 307/789/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        08 лютого 2021 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 
головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Кондор Р.Ю., Готра Т.Ю.,
з участю секретаря: Міца О.-Д.В..

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тячівського районного суду від 09 квітня 2019 року у справі № 307/789/18 (Головуючий: Чопик В.В.), - 

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2018 року Гордійчук Г.В. що діє в інтересах ОСОБА_2 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , відділу у Тячівському районі Головного управління держгеокадастру в Закарпатській області, Новоселицької сільської ради, ПП « ОСОБА_5 » в особі директора Павлюк О.О., третя особа ОСОБА_6 , де уточнюючи позовні вимоги просили суд скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2124485301:01:002:001:0147 Серія ЯК № 319421 від 15.06.2012 року виданий ОСОБА_3 та визнати недійсним договір дарування земельної ділянки укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , 29.07.2014 року, що посвідчений приватним нотаріусом Чербаник Ф.М. та зареєстровано в реєстрі № 593.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.10.1990 року будинок ( АДРЕСА_1 разом із земельною ділянкою перейшов від позивача діда  ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його покійній бабці ОСОБА_8 , яка теж померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Починаючи з 11.01. 2011 року, відповідно договору №2 з ТОВ «Моя земля», ОСОБА_8 почала виготовляти технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) площею 0,1110 га., для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , про що свідчить її технічна документація.
01 червня 2011 року, при житті, ОСОБА_8 вищевказаний будинок разом із земельною ділянкою, площею 0,1110 га подарувала позивача матері ОСОБА_9 відповідно договору дарування, який зареєстрований в Тячівській державній нотаріальній конторі за реєстром № 1-1195.
Мати ОСОБА_10 відповідно договору дарування житлового будинку від 14.11.2011 року будинок, що розташований на земельній ділянці площею 0,1110 га за кадастровим номером 212 448 5301:02:001:0125 , подарувала позивачу ОСОБА_1 ..
У п. 7 вищевказаного договору вказано, що у відповідності до ч. 1 ст. 120, 121 ЗК України та ст. 377 ЦК України позивачу, як обдарованому переходить право власності на земельну ділянку в тому ж обсязі і на тих же умовах що були встановлені для попереднього власника. Але незважаючи на це Новоселицька сільська рада відмовляється йому приймати рішення на земельну ділянку в тому ж обсязі і на тих умовах, які були встановлені для попередніх власників, тобто його бабусі ОСОБА_8 та його матері ОСОБА_10 по тій причині, що на частину його земельної ділянки виготовлений правовстановлюючий документ.
Крім того, земельна ділянка якимось чином перейшла у власність відповідача ОСОБА_3 , для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка ніколи цю земельну ділянку не використовувала та не проживала з покійним ОСОБА_11 , що використовував земельну ділянку біля власного будинку по АДРЕСА_3 .
Відповідач Новоселицька сільська рада надала рішення за № 341 від 16.12.2011 року «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передачі у власність» в АДРЕСА_4 саме ОСОБА_3 мешк. АДРЕСА_5 , на земельну ділянку площею 0, 0569 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку
На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_3 без правових на те підстав виготовила правоустановчий документ і на частину земельної ділянки позивача, яка була відведена раніше ще 01.01.2011 року землевпорядною організацією ТОВ «Моя земля», його покійній бабусі ОСОБА_8 , і йому перейшла відповідно договору дарування житлового будинку від 14.11.2011 року від ОСОБА_10 .
Позивач неодноразово звертався до Новоселицької сільської ради по питанню прийняття рішення про приватизацію своєї земельної ділянки саме в тому ж обсязі і на таких же умовах, які значились в технічних документах із землеустрою його покійної бабусі ОСОБА_8 та в його договорі дарування від 14.11.2011 року. Новоселицька сільська рада не в змозі вирішити це питання, так як частина земельної ділянки перебуває на даний час у власності - ОСОБА_4 , яка є власником на підставі договору дарування від 09.07.2014 року, про що свідчить витяг з державного реєстру речових прав.
При прийнятті відповідачем Новоселицькою сільською радою рішення №341 від 16.12.2011 року «Про затвердження проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки і передачі у власність» відповідачу ОСОБА_3 , частина земельної ділянки відповідно договору дарування житлового будинку від 14.11.2011 року вже перебувала у його власності. 
Вважає, що при виготовленні ОСОБА_3 , ПП « ОСОБА_5 » технічної документації, позивач повинен був, як суміжний землекористувач здійснити погодження в акті погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Такі межі позивач не погоджував та не підписував.
Крім того, у відповіді № 02-05/12 від 29.01.2018 року Новоселицька сільська рада повідомляє, що за житловим будинком, де проживає позивач закріплена земельна ділянка лише площею 0,1048 га та не вказує на яких підставах за ним закріплена ця земельна ділянка.
У зв`язку з тим, що позивач не може провести приватизацію своєї земельної ділянки в тому ж обсязі і на таких же умовах відповідно до договору дарування житлового будинку від 14.11.2011 року, він звернувся до землевпорядної організації, а саме до інженера - геодезиста ОСОБА_12 , щоб встановити, яка саме частина земельної ділянки повинна знаходитись у його власності. При здійснених промірах вбачається, що зі сторони їх колишнього сусіда ОСОБА_11 , земельна ділянка позивача значно звузилась на 0,0061 га та на даний час приватизована за кадастровим номером земельної ділянки 2124485301: 02:001:0147.
Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_3 зловживаючи його довірою, провела заміри із спеціалістом землевпорядної організації ПП « ОСОБА_5 », без його участі, тобто умовно (без встановлення межового знаку) відступили від старої межі біля 3 м. вглиб, а на даний час відповідач ОСОБА_4 , захопила у такий спосіб частину його двору площею 0,0061 га, чим суттєво звузили двір та доступ для обслуговування будинку.
Внаслідок недобросовісного здійснення свого права ОСОБА_3 виготовила правовстановлюючий документ на земельну ділянку з порушенням порядку встановлення меж в натурі, без встановлення межового знаку, у порушенням вимог ст. 13 ЦК України, за приписами якої при здійсненні своїх прав відповідачка зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю, не допускати дії, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах та при здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.
У подальшому, усвідомлюючи значення своїх дій, навмисно та цілеспрямовано відповідач ОСОБА_3 подарувала зазначену земельну ділянку своїй родичці ОСОБА_4 . Здійснені геодезичною фірмою ПП «Бокоч» проміри зовнішніх меж, які зазначені в правовстановлюючому документі ОСОБА_3 на право приватної власності на земельну ділянку є неправомірними, і такий право установчий документ на земельну ділянку за кадастровим № 2124485301:02:001:0147, площею 0,549га., що розміщена в АДРЕСА_4 , слід визнати недійсним, так як фактично здійснені обміри проходять вглиб земельної ділянки позивача.
Посилаючись на вказані обставини позивач просив скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2124485301:01:02:001:0147 серії ЯК № 319421 від 15.06.2012 року виданого ОСОБА_3 та визнати недійсним договір дарування земельної ділянки укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 29.07.2014 року, що посвідчений приватним нотаріусом Чкрбаник Ф.М. та зареєстровано в реєстрі за № 593.
Рішенням Тячівського районного суду від 09 квітня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_10 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись із даним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для відмови у позові відсутні, так як ні в судовому рішенні, ні в самому рішенні, судом не надано належної оцінки документам, які надані ним та мають істотне значення, які судом не взято до уваги і на підставі довідки № 9-7-0, 27-179/112-19 від 25.03.2019 року відділу у Тячівському районі Головного управління Держгеокадастру у Закарпатській області виніс незаконне рішення.
Від представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Лозан Б.В. на адресу Закарпатського апеляційного суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, а інші учасники в судове засідання не з`явилися і дана обставина не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Встановлено, що згідно договору дарування житлового будинку від 01.06.2011 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_10 , яка у подальшому відповідно до договору дірування від 14 листопада 2011 року подарувала житловий будинок АДРЕСА_2 , позивачу ОСОБА_13 , що знаходиться на земельній ділянці площею 0,111 га, кадастровий номер: 2124485301:02:001:0125.
ПП Бокоч виготовлено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_14 для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,0569 га. в АДРЕСА_4 на підставі рішення №198 від 29.03.2011 року Новоселицької сільської ради.
Рішення №341 від 16 грудня 2011 року Новоселицької сілької ради затверджено вказаний проект землеустрою і ОСОБА_3 отримала оскаржуваний державний акт на право приватної власності на землю.
Згідно договору дарування від 09.07.2014 року ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 приватизовану земельну ділянку розміром 0,0549 га, яка розташована на території Новоселицької сільської ради, а саме: АДРЕСА_4 .
Згідно зі статті 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, зокрема: передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Статтею 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Відповідно до частини 1 статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх - повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
Згідно з положеннями частини 2 та 3 статті 116 ЗК України встановлено, що набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користування громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Стаття 118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами.
Право власності на земельну ділянку виникає після його державної реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на земельну ділянку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
Право власності ОСОБА_1 не зареєстровано відповідно до чинного законодавства, тобто земельна ділянка використовується без правовстановлюючих документів та не встановлено в натурі межі земельної ділянки, що унеможливлює визначити межі земельної ділянки, яка належить позивачу.
Матеріали справи не містять підтверджуючих документів про право власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,1110 га по АДРЕСА_6 .
Предметом позову у цій справі є вимога про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 2124485301:02:001:0147 серії ЯК № 319421 від 15.06.2012 року виданого Новоселицькою сільською радою ОСОБА_3 та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 09.07.2014 року посвідчений приватним нотаріусом Чербаник Ф.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 593.
Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право стосується або визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.
Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18) у постанові від 14 листопада 2018 року дійшла висновку, що захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна (в тому числі, яке було неодноразове відчужене) можливий шляхом пред`явлення індикаційного позову до останнього набувача майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК україни.
Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.
Норма статті 388 ЦК україни може застосовуватися як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача.
За змістом положень статті 16 ЦК України суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захисту підлягають не теоретичні або примарні права, а права практичні та ефективні.
Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.
Ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Доказів, що підтверджують факт порушення вимог закону під час оформлення за ОСОБА_3 права власності на земельну ділянку у 2012 році по АДРЕСА_4 не встановлено і такі у матеріалах справи відсутні.
Таким чином, визнання недійсним Державного акту про право власності на земельну ділянку та визнання недійсним договору дарування земельної ділянки не є належним засобом захисту порушеного права позивача, оскільки такий спосіб не є ефективним та його реалізація не приведе до відновлення порушених прав та інтересів ОСОБА_1 на земельну ділянку.
За таких обставин, суд першої інстанції, які випливають із встановлених обставин, як правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених позовних вимогах.
Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не має.
Доводи апеляційної скарги, судова колегія до уваги не приймає, так як вони не ґрунтуються на вимогах закону та фактичних обставинах справи і не спростовують висновки суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України судова колегія,- 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Тячівського районного суду від 09 квітня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено – 16 лютого 2021 року.

Головуючий:        (підпис)
Судді:                            (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Закарпатського 
апеляційного суду Г.Г. Собослой