ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2252/21 Справа № 207/257/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Погребняк Т. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:                  головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
               суддів        - Деркач Н.М., Макарова М.О.
               за участю секретаря - Бондаренко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості за кредитним договором 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 жовтня 2020 року,-
В С Т А Н О В И В:

28 січня 2019 року позивач - Акціонерне товариство "Комерційний банк "Земельний капітал" звернувся в Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська з позовною заявою до ОСОБА_1 , в якій просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за простроченими нарахованими процентами за період з 26.07.2015 року по 25.10.2016 року за кредитним договором №003-2014 від 05.03.2014 року в розмірі 906349 грн. 75 коп. Позивач також просить суд стягнути з відповідача на його користь витрати, пов`язані з розглядом справи в суді (том 2 а.с.2-6).

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 жовтня 2020 року задоволено позовні вимоги АТ "Комерційний банк "Земельний капітал" до ОСОБА_1 , третя особа  ОСОБА_2 , - про стягнення заборгованості за кредитним договором. Стягнуто з  ОСОБА_1   на користь АТ "Комерційний банк "Земельний капітал" заборгованість за простроченими нарахованими процентами за період з 26.07.2015 року по 25.10.2016 року за кредитним договором №003-2014 від 05.03.2014 року в розмірі 906349  гривень 75 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ "Комерційний банк "Земельний капітал" судовий збір в сумі 13595 грн. 25 коп. (том 3 а.с.174-182).

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового, про відмову у задоволенні позовних вимог (том 3 а.с. 192-200).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити. 

Судами встановлено, що 05 березня 2014 року між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Земельний капітал», правонаступником якого є Акціонерне товариство "Комерційний банк "Земельний капітал" був укладений Кредитний договір № 003-2014, згідно з яким позичальник отримав кредит в розмірі 4020000 (чотири мільйони двадцять тисяч) гривень, строком погашення 04.03.2017 року і графіком погашення кредитної заборгованості та сплатою процентів з розрахунку 18 % річних. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав вчасно та в повному обсязі перерахував кредитні кошти на рахунки позичальника, що підтверджується клопотанням позичальника, меморіальними ордерами та виписками по рахункам.
З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 05.03.2014 року між Банком та ОСОБА_1 укладений іпотечний договір №003-2014-1-І, згідно з яким в іпотеку було передано: торгівельний комплекс за адресою: АДРЕСА_1 .
З метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, 05.03.2014 року між Банком та фізичною особою ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір №003-2014-2-І, згідно з яким в іпотеку було передано: житловий будинок та земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно п. 5.6. та п. 5.7. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався забезпечувати повне погашення суми кредиту та перераховувати проценти за користування кредитом 30 (31) числа кожного місяця на рахунок, вказаний в кредитному договорі. Позичальник порушив умови Кредитного договору та не виконував зобов`язання щодо погашення кредиту та сплати процентів за користування кредитом.
У зв`язку з невиконанням зобов`язань за кредитним договором Банк звернувся до суду з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором 2 (майно в Автономній Республіці Крим), внаслідок чого було ухвалено рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.12.2014 у справі №755/21496/14) про задоволення позову у повному обсязі.
В подальшому у зв`язку з неможливістю фактичного виконання рішення суду від 17.12.2014 у справі № 755/21496/14 у зв`язку з тимчасовою окупацією АР Крим, у червні 2016 року Банк звернувся до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором 1. Розгляд справи № 207/1585/16-ц Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська тривав до жовтня 2017 року. В цей період Банком було укладено з громадянином РФ ОСОБА_3 (покупцем) Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15.09.2016 (майно за іпотечним договором 2 за адресою: АДРЕСА_2 ), в результаті укладення якого було частково погашено кредитну заборгованість.
Враховуючи часткове задоволення вимог Банку від продажу майна в АР Крим, 16.11.2016 року банком було уточнено позовні вимоги у справі №207/1585/16-ц та виключено з розрахунку заборгованість по тілу кредиту у розмірі 4020000,00 грн., процентам у розмірі 406405,48 грн., штрафним санкціям у розмірі 823462,41 грн.
Відповідно до рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.10.2017 року у справі №207/1585/16-ц, звернуто стягнення на майно за іпотечним договором 2 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7197637,06 гривень, з яких: сума індексу інфляції за простроченою заборгованістю за кредитом - 2512500,00 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами 1425977,85 грн., сума індексу інфляції за простроченою заборгованістю за нарахованими процентами 448606,98 грн., пеня 2221234,15 грн., штраф за невиконання умов іпотечного договору 244720,00 грн., три відсотки 344598,08 грн.
В той же час майновим поручителем ОСОБА_2 подано позов до Дніпровського районного суду м. Києва про визнання недійсним Договору купівлі-продажу нерухомого майна від 15.09.2016, в результаті розгляду якого було задоволено позов (рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 25.10.2017 у справі №755/17786/16-ц).
На виконання зазначеного рішення 20.11.2017 року між ОСОБА_3 та Банком було проведено добровільну реституцію. Внаслідок чого з 20.11.2017 року відновилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 4426405,48 грн. (заборгованість по кредиту у розмірі 4 020 000,00 грн. та процентам за кредитом у розмірі 406 405,48 грн.).
17.01.2018 року ОСОБА_1 добровільно виконано рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.10.2017 у справі №207/1585/16-ц, та продано майно за іпотечним договором 2, погашено заборгованість у розмірі 1000000 грн. Зазначені кошти було направлено на погашення заборгованості за процентами. Таким чином було перервано строк позовної давності, відлік якого розпочався від 17.01.2018, тобто від дати часткового виконання зобов`язання боржником.
Розмір процентів за кредитним договором за період з 26.07.2015 по 25.10.2016 у розмірі 906349,75 грн. та правомірність їх нарахування встановлено рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 03.10.2017 у справі №207/1585/16-ц, яке 17.10.2017 року набрало законної сили .
Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України зазначені обставини є встановленими та не підлягають доказуванню.
Станом на 11.01.2019 року заборгованість за кредитним договором (без врахування індексу інфляції, 3% річних, пені та штрафів) складає: кредит - 4020000,00 грн., проценти - 2510919,42 грн.
Відповідно до п.п. 5.6., 5.7., 5.12., 5.13. Кредитного договору при наявності простроченої заборгованості за кредитом та процентами, Кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитним ресурсами та штрафних санкцій.
Відповідно до п.7.4. кредитного договору визначено, що розірвання цього договору може бути здійснене шляхом направлення письмового повідомлення позичальнику письмового повідомлення за 5 календарних днів до дати розірвання та є підставою для стягнення Банком з позичальника кредиту, отриманого за цим договором, процентів за користування кредитом, штрафних санкцій та відшкодування збитків. У разі розірвання цього договору кредитор продовжує нараховувати, а Позичальник сплачувати у терміни, встановлені п.5.7. цього договору, проценти за користування кредитом до повного повернення заборгованості за кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із законності та обґрунтованості вимог позивача про стягнення простроченої заборгованості за нарахованими процентами за період з 26.07.2015 по 25.10.2016 у сумі 906349,75 грн. 

Проте погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу (ч.2 ст. 1050 ЦК України).
У пункті 5.13 кредитного договору визначено, що кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами та штрафних санкцій, при обставинах, перелічених у п. 5.12 цього договору. 
Відповідно до п. 5.14 при обставинах, викладених у п. 5.12 цього договору та відмові позичальника в достроковому погашені кредиту чи непогашенні заборгованості протягом 5 календарних днів з дня отримання повідомлення кредитора, достроково розірвати кредитний договір в односторонньому порядку з вимогою повернення кредиту, сплатою процентів, нарахованих на дату розірвання договору та штрафних санкцій та звернути стягнення на заставне майно (том 2 а.с.8-9).
З матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2014 року АТ "КБ "Земельний капітал" направив позичальнику ОСОБА_1 вимогу про дострокове повернення кредиту (том 2 а.с.27-29). У даній вимозі Банк повідомив позичальника про необхідність протягом 5 календарних днів з дня отримання цієї вимоги здійснити дострокове погашення зобов`язання за Кредитним договором №003-2014 від 05.03.2014 р. з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами та штрафних санкцій. У разі невиконанння зазначених вимог, Банк буде вимушений звернути стягнення на предмет іпотеки ( том 2 а.с.27-29). Вимога отримана позичальником 20 травня 2014 року.
Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постановах: від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц, після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом та пеню припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, у банка відсутні правові підстави нараховувати передбачені договором проценти після закінчення строку його дії чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Отже, 15.05.2014 року Банк, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, пред`явив вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором і вказав позичальнику у вимозі, що ця заборгованість має бути погашена протягом 5 днів з моменту отримання вимоги. Тобто кредитор скористався своїм правом та змінив строк виконання основного зобов`язання з 04.03.2017 р. на 25.05.2014 р.
Таким чином, після звернення з вимогою про дострокове стягнення кредиту змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що 25.05.2014 р. настав строк виконання договору у повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося 25.05.2014 р., а отже вимоги позовної заяви є безпідставними. 
Посилання позивача на те, що рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки встановлено право Банку нараховувати відсотки після зміни строку виконання основного зобов`язання є неприйнятними, оскільки судовим рішенням не встановлено такої обставини. 

При цьому, рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 жовтня 2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому встановлена наявна заборгованість, не є безумовною підставою для нарахування відсотків за користування кредитом за умовами кредитного договору після припинення дії такого договору. Більш того, слід зазначити, що наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, не позбавляє права кредитора звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, а відтак і здійснювати нарахування заборгованості у відповідності до вимог закону.

За наведених обставин колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що нарахування Банком відсотків за умовами кредитного договору після зміни строку основного зобов`язання не ґрунтується на вимогах закону.

Ураховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відсутні правові підстави для нарахування за умовами договору відсотків за користування кредитом після 25.05.2014. 
Оскільки Банк, скориставшись своїм правом, змінив в односторонньому порядку строк виконання основного зобов`язання, то він має право на отримання від боржника відсотків та пені, нарахованих до 25.05.2014 включно.

Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, неправильно застосував норми матеріального права, неповно з`ясував обставини справи, зокрема щодо порядку нарахування кредитором відсотків внаслідок чого дійшов помилкового висновку задоволення позовних вимог. 

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду 1 інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог. 

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 20392,88 грн. (том 3 а.с. 208).

Керуючись ст. 259, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити. 

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 жовтня 2020 року - скасувати.

В задоволені позову акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити. 

Стягнути з акціонерного товариства "Комерційний банк "Земельний капітал" на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 20392,88 грн. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: