Ухвала
19 березня 2021 року
м. Київ
справа № 503/1031/17
провадження № 61-4254ск21
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Воробйової І. А. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на  рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 вересня 2018 року та постанову та постанову Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спадкового майна та визнання права власності на нього та  зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання заповіту нікчемним,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Кодимського районного суду Одеської області від 20 вересня                    2018 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року позовні вимоги за первісним позовом ОСОБА_2 до                       ОСОБА_1 про поділ спадкового майна та визнання права власності на нього задоволено частково.
Виділено ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнано за ним право власності на 5/6 частин земельної ділянки площею 1,89 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області, яка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії І-ОД № 007145 виданого 06 квітня 2004 року ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В задоволенні решти позовних вимог за первісним позовом відмовлено.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Загнітківської сільської ради Кодимського району Одеської області про визнання заповіту нікчемним відмовлено повністю.
У березні 2021 року до Верховного Суду через засоби поштового зв`язку               ОСОБА_1 , подала касаційну скаргу (надійшла 16 березня 2021 року), в якій, заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове, яким у задоволені первісного позову відмовити та задовольнити зустрічний позов.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга звизначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якійвикладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті                  389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Касаційна скарга  ОСОБА_1 , не відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте                 не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює відкриття касаційного провадження.
Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на  рішення Кодимського районного суду Одеської області від 20 вересня 2018 року та постанову та постанову Одеського апеляційного суду від 06 квітня 2020 року, залишити без руху.
Надати для усунення зазначених вище недоліків строк, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали настануть наслідки, передбачені законом.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                              І. А. Воробйова