ф
УХВАЛА
11 березня 2021 року 
Київ
справа №120/1935/19-а
адміністративне провадження №К/9901/6858/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження заяву представника позивача Піпка Андрія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення
у справі № 120/1935/19-а
за позовом ОСОБА_1 
до Антимонопольного комітету України
про визнання протиправним та скасування наказу,
УСТАНОВИВ:
В червні 2019 року ОСОБА_1 (далі позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовною заявою до Антимонопольного комітету України (далі відповідач), в якій просив визнати протиправним та скасувати наказ № 166-ВК від 21 лютого 2019 року "Про накладення дисциплінарного стягнення" зі змінами, внесеними наказом відповідача № 685-ВК від 29 травня 2019 року.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2020 року позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано наказ Антимонопольного комітету України № 166-ВК від 21 лютого 2019 року "Про накладення дисциплінарного стягнення" зі змінами, внесеними наказом № 685-ВК від 29 травня 2019 року. Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з Антимонопольного комітету України на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 768,40 грн.
Верховний Суд 29 січня 2021 року ухвалив постанову, якою касаційну скаргу Антимонопольного комітету України задовольнив частково, рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2020 року змінив в мотивувальній частині. В іншій частині рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 05 вересня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2020 року залишив без змін. Додаткове рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 22 січня 2020 року також залишено без змін.
08 лютого 2021 року на адресу Верховного Суду надійшла заява представника позивача ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення у справі щодо стягнення судових витрат на загальну суму 4204,00 грн.
Заява мотивована тим, що ухвалюючи постанову за наслідками розгляду касаційної скарги та вирішуючи питання розподілу судових витрат, Верховний Суд не врахував, що відзив представником позивача підготовлено, підписано і відправлено через систему "Електронний суд" у відведений судом строк, а саме 22 квітня 2020 року, а його доставка в Касаційний адміністративний суд Верховного Суду не відбулась з незалежних від нього технічних причин.
Таким чином, підставою для ухвалення додаткового судового рішення є не врахування судом при ухваленні основного судового рішення усіх обставин щодо судових витрат.
Згідно із частиною першою статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частиною першою статті 143 КАС України визначено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до частини третьої статті 143 КАС України якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Частиною п`ятою статті 143 КАС України встановлено, що у випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 252 Кодексу адміністративного судочинства України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Представником позивача 22 квітня 2020 року подано до Верховного Суду заяву про відшкодування судових витрат.
Суд розглядаючи касаційну скаргу, розглянув зазначену заяву, проте через відсутність доказів понесених судових витрат у їх стягненні відмовив, про що зазначено безпосередньо у постанові суду.
Крім того, судом вирішено питання розподілу судових витрат на підставі наявних доказів і до суду не надходило заяви до закінчення розгляду справи про розподіл судових витрат після вирішення справи.
Таким чином питання стягнення судових витрат вирішено.
Аналіз вищенаведених норм вказує на стадії розгляду питання щодо розподілу судових витрат та підстави і випадки ухвалення додаткового рішення. Заява про ухвалення додаткового рішення подана без дотримання вищенаведених стадій процесуальної процедури вирішення питання стягнення судових витрат.  Суть заяви про розподіл судових витрат зводиться до незгоди з ухваленою постановою у цій частині через неврахування судом доказів, які суду під час розгляду справи не надавались. 
Вказані обставини не є обставинами, що у розумінні статтей 143, 252 КАС України обумовлюють необхідність ухвалення додаткової постанови. 
Керуючись статтями 252, 345, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні заяви представника позивача Піпка Андрія Миколайовича про ухвалення додаткового рішення у справі № 120/1935/19-а за позовом ОСОБА_1 до Антимонопольного комітету України про визнання протиправним та скасування наказу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                 А.Г. Загороднюк
Судді                                                                                                    Л.О. Єресько
                                                                                                    В.М. Соколов