ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/67/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №704/590/17 Категорія: 302090000 	Фролов О. Л. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Новіков О. М. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

                       18 лютого 2021 року                м. Черкаси
Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

  	Новікова О.М.,	
  	Бондаренка С.І., Фетісової Т.Л.	
за участю секретаря	Чуйко А.В.  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс»» на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2020 року (повний текст складено 13 жовтня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (як правонаступника ОСОБА_7 ) до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс»» (далі – ТОВ «ВП «Імпульс Плюс»»), треті особи: приватний нотаріус Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Дарія Василівна, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицька Елеонора Антонівна, про визнання додаткових угод до договорів оренди землі недійсними, скасування державної реєстрації речового права, –

в с т а н о в и в :

В травні 2017 року позивачі звернулися до суду з аналогічними позовами до відповідача, якими просили визнати додаткові угоди до договорів оренди землі недійсними, скасувати державну реєстрацію речового права. Позови обґрунтовані тим, що кожен з позивачів є власником окремої земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, що підтверджується Державними актами на право власності на земельні ділянки. На підставі укладених між кожним з позивачів та ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» договорів оренди землі, вказані земельні ділянки передано товариству в оренду строком на 5 років. Розмір орендної плати становить 5,5 % від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки. Вказані договори було зареєстровано у відділі Держкомзему у Тальнівському районі Черкаської області. 
Між сторонами були складені Акти про передачу та прийом земельних ділянок. Кожний з позивачів направив відповідачу листи-повідомлення про відмову в поновленні договору оренди землі з проханням повернути земельну ділянку власникам з дня припинення дії договору за актом приймання-передачі земельної ділянки. Однак, будь-яких відповідей з цього приводу від відповідача не отримали. З інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивачам стало відомо, що приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. було здійснено державну реєстрацію речового права за договорами на підставі додаткових угод, а строк дії договорів змінено та збільшено на 15 років з правом пролонгації. Позивачі оспорювані додаткові угоди до договорів оренди не підписували, їх волевиявлення на укладення не було, відповідно сторони не досягли усіх істотних умов додаткових угод, що є підставою для визнання їх недійсними та скасування державної реєстрації речового права.
У позовах просили:
1.Визнати недійсною Додаткову угоду від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі № 114 від 16 вересня 2011 року, укладену між ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» та ОСОБА_2 на земельну ділянку розміром 3,3781 га, кадастровий номер 7124083200:01:001:0027, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 141023 від 10.04.2001 року. Скасувати державну реєстрацію речового права ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» на вказану земельну ділянку.
2.Визнати недійсною Додаткову угоду від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі № 104 від 16 вересня 2011 року, укладену між ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» та ОСОБА_2 на земельну ділянку розміром 0,6674 га, кадастровий номер 7124083200:01:001:0800, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 140486 від 20.07.2007 року. Скасувати державну реєстрацію речового права ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» на вказану земельну ділянку.
3.Визнати недійсною Додаткову угоду від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі № 94 від 18 вересня 2011 року, укладену між ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» та ОСОБА_1 на земельну ділянку розміром 2,3531 га, кадастровий номер 7124083200:01:001:0542, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 009719 від 11.04.2003 року. Скасувати державну реєстрацію речового права ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» на вказану земельну ділянку.
4.Визнати недійсною Додаткову угоду від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі № 43 від 18 вересня 2011 року, укладену між ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» та ОСОБА_5 на земельну ділянку розміром 2,679 га, кадастровий номер 7124083200:01:001:0544, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_5 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 009717 від 11.04.2003 року. Скасувати державну реєстрацію речового права ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» на вказану земельну ділянку.
5.Визнати недійсною Додаткову угоду від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі № 155 від 01 вересня 2011 року, укладену між ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» та ОСОБА_3 на земельну ділянку розміром 6,9711 га, кадастровий номер 7124083200:01:001:0830, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належить ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 228400 від 09.11.2010 року. Скасувати державну реєстрацію речового права ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» на вказану земельну ділянку.
6.Визнати недійсною Додаткову угоду від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі № 154 від 01 вересня 2011 року, укладену між ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» та ОСОБА_4 на земельну ділянку розміром 2,3237 га, кадастровий номер 7124083200:01:001:0538, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить ОСОБА_4 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 009722 від 11.04.2003 року. Скасувати державну реєстрацію речового права ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» на вказану земельну ділянку.
7.Визнати недійсною Додаткову угоду від 07 квітня 2015 року до договору оренди землі № 136 від 01 вересня 2011 року, укладену між ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» та ОСОБА_7 на земельну ділянку розміром 2,3475 га, кадастровий номер 7124083200:01:001:0285, яка розташована на території Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЧР № 009342 від 11.04.2003 року. Скасувати державну реєстрацію речового права ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» на вказану земельну ділянку.
Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2020 року позов задоволено повністю, вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду базується на висновку почеркознавчих експертиз, якими встановлено, що підписи на додаткових угодах до договорів виконано не позивачами. Крім того, експертизами було встановлено, що в тексти додаткових угод пізніше було внесено доповнення, якими істотно збільшено строк дії договору оренди землі без відома та згоди позивачів. Тому, суд дійшов висновку, що волевиявлення учасника правочину не було. Без волевиявлення сторони не можливе вчинення договору, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України. Позов суд повністю задовольнив позовні вимоги.
Рішення оскаржено відповідачем в апеляційному порядку.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Фактично суд ухвалив рішення за результатами підготовчого засідання. Решта доводів апеляційної скарги стосуються незаконності призначення експертиз. Проведення експертизи було доручено не державній установі. Суддя не посвідчив окремо досліджувані матеріали. Судом не перевірялись методики, зазначені експертами у вступній частині висновків на предмет їх допустимості.
Вищевикладене, на думку скаржника, є підтвердженням незаконності ухваленого рішення. Тому відповідач просить скасувати оскаржуване рішення, ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення.
Позивачами було подано 6 окремих позовів.
По кожному позову відкрито провадження та ухвалами від 04.07.2017 призначено до судового розгляду.
Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 11.10.2017 позови об`єднані в одне провадження (т. 1 а.с. 45).
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, позивачі є власниками земельних ділянок з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва в адміністративних межах Кобринівської сільської ради Тальнівського району Черкаської області. Зокрема, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 2,3531 га; ОСОБА_2 є власником двох земельних ділянок площею 0,6674 га та 3,3781 га; ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 6,9711 га; ОСОБА_4 є власником земельної ділянки площею 2,3237 га; ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 2,679 га; ОСОБА_7 (спадкоємець ОСОБА_6 ) за життя був власником земельної ділянки площею 2,3475 га. Такі обставини підтверджуються витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Позивачі передали в оренду відповідачу свої земельні ділянки на підставі договорів оренди землі. Так, між сторонами було укладено такі договори оренди землі: 
-між ОСОБА_1 та ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» укладено договір № 94 від 18.09.2011;
-між ОСОБА_2 та ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» укладено договір № 114 від 16.09.2011;
-між ОСОБА_3 та ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» укладено договір № 155 від 01.09.2011;
-між ОСОБА_4 та ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» укладено договір № 154 від 01.09.2011;
-між ОСОБА_5 та ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» укладено договір землі № 43 від 18.09.2011;
-між ОСОБА_7 та ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» укладено договір землі № 136 від 01.09.2011.
За змістом вказаних договорів земельні ділянки передано в оренду на строк 5 років. Розмір орендної плати становить 5,5 % від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 82881038 від 20.03.2017 ОСОБА_2 повідомлено про те, що 30.07.2016 приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. було здійснено державну реєстрацію речового права за Договором № 114. Також згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 82881619 від 20.03.2017 ОСОБА_2 повідомлено про те, що 30.09.2016 приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В., було здійснено державну реєстрацію речового права за Договором № 104.
Судом встановлено, що всупереч відомостям відображеним у вказаних Інформаційних довідках державну реєстрацію речового права щодо Додаткових угод від 07.04.2015 року до основних договорів № 114 та № 104, укладених між ОСОБА_2 та відповідачем, було здійснено 13.02.2017 іншим державним реєстратором, а саме, приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицькою Е.А.
Відповідно до витягу № НВ-7104931982017 з Державного земельного кадастру про земельну ділянку ОСОБА_1 повідомлений про те, що 05.10.2016 приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. було здійснено державну реєстрацію речового права за Договором. Зазначене підтверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 81816120 від 04.03.2017 року. Судом встановлено, що всупереч відомостям відображеним у вищевказаній Інформаційній довідці, державну реєстрацію речового права щодо Додаткової угоди від 07.04.2015 року до вищевказаного основного договору № 94, укладеного між ОСОБА_1 та відповідачем було здійснено цим же державним реєстратором, але станом на 01.11.2016 року.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 82801117 від 20.03.2017 ОСОБА_5 повідомлений проте, що 05.10.2016 приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. було здійснено державну реєстрацію речового права за Договором. Також судом встановлено, що всупереч відомостям відображеним у вищевказаній Інформаційній довідці, державну реєстрацію речового права щодо Додаткової угоди від 07.04.2015 року до вищевказаного основного договору № 43, укладеного між ОСОБА_5 та відповідачем було здійснено 13.02.2017 року іншим державним реєстратором, а саме приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицькою Є.А.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №82798510 від 20.03.2017 року ОСОБА_4 повідомлено проте, що 05.08.2016 приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. було здійснено державну реєстрацію речового права за Договором. Судом встановлено, що всупереч відомостям відображеним у вищевказаній Інформаційній довідці, державну реєстрацію речового права щодо Додаткової угоди від 07.04.2015 року до вищевказаного основного договору № 154, укладеного між ОСОБА_4 та відповідачем було здійснено 13.02.2017 іншим державним реєстратором, а саме приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицькою Е.А.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №82850252 від 20.03.2017 року ОСОБА_3 повідомлена проте, що 05.08.2016 року приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. було здійснено державну реєстрацію речового права за Договором. Також судом встановлено, що всупереч відомостям відображеним у вищевказаній Інформаційній довідці, державну реєстрацію речового права щодо Додаткової угоди від 07.04.2015 року до вищевказаного основного договору № 155, укладеного між ОСОБА_3 та відповідачем було здійснено 13.02.2017 іншим державним реєстратором, а саме приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицькою Е.А.
Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 82849678 від 20.03.2017 року ОСОБА_7 повідомлено про те, що 05.08.2016 приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Березою Д.В. було здійснено державну реєстрацію речового права за Договором. Також судом встановлено, що всупереч відомостям відображеним у вищевказаній Інформаційній довідці, державну реєстрацію речового права щодо Додаткової угоди від 07.04.2015 до вищевказаного основного договору № 136, укладеного між ОСОБА_7 та відповідачем було здійснено 13.02.2017 року іншим державним реєстратором, а саме приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицькою Є.А.
Згідно з текстами Додаткових угод від 07.04.2015 до Договорів оренди землі позивачі та ТОВ «ВП «Імпульс-Плюс» домовились, що пункт 8 Договорів оренди землі буде викладений в такій редакції: «Договір укладено на 15 років. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У разі поновлення Договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін».
16.05.2018 суд постановив ухвалу про призначення судової комплексної почеркознавчої та технічної експертизи, мета якої – встановити, чи містять додаткові угоди від 07.04.2015 ознаки пізнішого внесення змін у її первинний зміст (т. 2 а.с. 226-227). Проведення експертизи доручено експертам Незалежного інституту судових експертиз (м. Київ, вул. Маршала Тимошенка, 21, корпус 3, оф. 7). З тексту ухвали від 16.05.2018 вбачається, що представник відповідача не заперечував проти задоволення клопотання та призначення у справі даної експертизи. Ухвала про призначення експертизи від 16.05.2018 не оскаржувалась.
На виконання ухвали від 16.05.2018 ТОВ «Незалежний інститут судових експертиз» провів судову почеркознавчу експертизу та фізико-хімічну експертизу.
Згідно з висновком експерта № 9102 за результатами проведення почеркознавчої експертизи від 12.07.2018 встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 , що міститься у графі «Орендодавець» у додатковій угоді до Договору оренди землі №94 від 18.09.2011, складеній між ОСОБА_1 та ТОВ «ВП «Імпульс Плюс», від 07.04.2015 виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою. Встановити, чи виконано підпис від імені ОСОБА_5 , що міститься у графі «Орендодавець» у додатковій угоді до Договору оренди землі №43 від 18.09.2011, складеній між ОСОБА_5 та ТОВ «ВП «Імпульс Плюс», від 07.04.2015, ОСОБА_5 чи іншою особою – не виявилось можливим (т.2 а.с. 7).
Згідно з висновком експерта № 9138 за результатами проведення фізико-хімічної експертизи матеріалів документів в цивільній справі №704/590/17 від 15.08.2018 додаткові угоди від 07.04.2015 до договорів оренди землі містять ознаки пізнішого внесення змін в первинний зміст, зокрема після слів «-солома 50 тюків» пункту 1 Додаткових угод та перед графою «Підписи сторін» наявний пізніше додрукований фрагмент тексту: «2. Викласти пункт 8 Договору оренди землі №__ від ____ в наступній редакції: Договір укладено на 15 років. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У разі поновлення Договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.» Ця угода складена на 1 сторінці у 3 примірниках, кожний з яких має однакову юридичну силу. Ця угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та її скріплення печатками Сторін». Первинний текст Додаткових угод не містив вищевказаний текстовий фрагмент. Встановити відносну давність виконання підпису від імені орендодавців ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 по відношенню до додрукованого фрагмента тексту не виявилось можливим (т. 2 а.с. 13-42).
Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 21.11.2018 призначено повторну почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено питання: «чи виконаний підпис від імені ОСОБА_1 , що міститься у додатковій угоді від 07.04.2015 до Договору оренди землі №94 від 18.09.2011, в графі «орендодавець» тією самою особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою». Проведення даної експертизи доручено експертам Київського науково-дослідного інституту судових експертиз.
Також цією ж ухвалою призначено додаткову технічну експертизу, на вирішення якої поставлено питання про те, чи відповідає давність виконання записів у додрукованому фрагменті тексту, які виконані кульковою ручкою, датам підписання додаткових угод, зокрема 07.04.2015. Проведення додаткової технічної експертизи доручено експертам Незалежного інституту судових експертиз.
Ухвала Тальнівського районного суду Черкаської області від 21.11.2018 також не оскаржувалась сторонами, зокрема, і відповідачем.
На виконання ухвали від 21.11.2018 КНДІСЕ надав висновок експертів за результатами проведення повторної почеркознавчої експертизи №28599/28601/18-32 від 06.06.2019 (т. 2 а.с. 82-88), згідно з яким підпис від імені ОСОБА_1 в графі «ОРЕНДОДАВЕЦЬ» Додаткової угоди від 07.04.2015 до договору оренди землі № 94 від 18.09.2011 виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.
На виконання ухвали від 21.11.2018 ТОВ «НІСЕ» надало висновок експерта № 9499 за результатами проведення додаткової фізико-хімічної експертизи матеріалів документів в цивільній справі №704/590/17 від 29.04.2020 (т. 2 а.с. 107-130), згідно з яким в додрукованих фрагментах текстів - п.2 додаткових угод від 07.04.2015 року до договорів оренди землі:
№104 від 16.09.2011 року, укладеній між Орендодавцем - ОСОБА_2 та Орендарем в особі директора ТОВ "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс"; №114 від 16.09.2011 року, укладеній між Орендодавцем - ОСОБА_2 та Орендарем в особі директора ТОВ "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс"; №94 від 18.09.2011 року, укладеній між Орендодавцем - ОСОБА_1 та Орендарем в особі директора "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс"; №43 від 18.09.2011 року, укладеній між Орендодавцем - ОСОБА_5 та Орендарем в особі директора ТОВ "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс"; №155 від 01.09.2011 року, укладеній між Орендодавцем - ОСОБА_3 та Орендарем в особі директора "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс"; №154 від 01.09.2011 року, укладеній між Орендодавцем - ОСОБА_4 та Орендарем в особі директора ТОВ "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс"; №136 від 01.09.2011 року, укладеній між Орендодавцем - ОСОБА_7 та Орендарем в особі директора ТОВ "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс", містяться, відповідно, записи: «104 16.09.2011», «114 16.09.2011», «94 18.09.2011р» , «43 18.09.2011», «155 01.09.2011», «154 01.09.2011», «136 01.09.2011», які виконано в період червень-грудень 2016 року, що не відповідає зазначеним в додаткових угодах датам - 07.04.2015 року.
На підставі зібраних доказів суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обґрунтованість позову.
Згідно із положенням ч. 1, ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Щодо посилань в апеляційній скарзі на порушення районним судом норм процесуального права в частині витребування доказів і призначення експертизи, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими та відхиляє.
За змістом частини першої статті 2 ЦПК України в чинній редакції та статті 1 ЦПК України в редакції, яка діяла на час відкриття провадження у справі і діяла до 15 грудня 2017 року, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст. 129 ЦПК України в такій же редакції, попереднє судове засідання повинно бути призначено і проведено протягом десяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Згідно зі статтею 130 ЦПК України  попереднє судове засідання проводиться з метою з`ясування можливості врегулювання спору до судового розгляду або забезпечення правильного та швидкого вирішення справи (ч. 1). Попереднє судове засідання проводиться суддею за участю сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 2). Попереднє судове засідання не є обов`язковим. Питання про необхідність його проведення вирішується суддею під час відкриття провадження у справі (ч. 7). За заявою однієї або обох сторін про неможливість явки до суду проведення попереднього судового засідання може бути відкладено, якщо причини неявки буде визнано судом поважними. Відкладання попереднього засідання допускається один раз (ч. 8).
Водночас згідно з пунктом 5 частини першої статті 130 ЦПК України в редакції, що була чинною на час відкриття провадження у справі і до 15 грудня 2017 року, питання про призначення експертизи суд вирішує у попередньому судовому засіданні.
Статтею 156 ЦПК України у редакції, яка була чинною на час відкриття провадження у справі і діяла до 15 грудня 2017 року, передбачалось, що після закінчення підготовки справи до судового розгляду суддя постановляє ухвалу, в якій зазначає, які підготовчі дії ним проведені, і встановлює дату розгляду справи. Справа має бути призначена до розгляду не пізніше семи днів після закінчення дій підготовки до судового розгляду.
В період з 16 по 19 травня 2017 року до суду надійшли шість позовів. Провадження по кожному із позовів відкрито 18.05.2017 та 19.05.2017 з призначенням у справі попереднього судового засідання. 04.07.2017 справу призначено до судового розгляду.
15 грудня 2017 року набув чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким внесено зміни до ЦПК України. 
Провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України в редакції, що діє після 15.12.2017).
Пунктом 3 ч. 1 ст. 189 ЦПК України в редакції, що діє після 15.12.2017, передбачено, що завданнями підготовчого провадження є визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів. Для виконання завдання підготовчого провадження в кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання (ч. 1 ст. 196 ЦПК України в ред. від 15.12.2017). 
У підготовчому засіданні суд: у разі необхідності заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них та розглядає відповідні заяви; з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом чи причини їх неподання; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових і електронних доказів у місці їх знаходження; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання, вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше; вирішує питання про призначення експертизи, виклик у судове засідання експертів, свідків, залучення перекладача, спеціаліста (п. 3, 7, 9 ч. 2 ст. 197 ЦПК України в ред. від 15.12.2017).
У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч.ч. 5.8 ст. 83 ЦПК України в ред. від 15.12.2017).
Відповідно до ч. 1 ст. 200 ЦПК України у підготовчому засіданні суд постановляє ухвалу (ухвали) про процесуальні дії, що необхідно вчинити до закінчення підготовчого провадження та початку судового розгляду справи по суті. За змістом частин другої, п`ятої цієї статті за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу, зокрема, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті. Суд з`ясовує думку сторін щодо дати призначення судового засідання для розгляду справи по суті.
Разом з тим, завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі зібраних матеріалів, а також розподіл судових витрат.
Судова експертиза вперше у справі призначена 26.01.2018 за клопотанням представника позивача, при цьому відповідач не заперечував проти проведення експертизи.
Так як на момент набрання сили Законом про внесення змін до ЦПК України справа вже була на стадії розгляду по суті, то безпідставними є доводи апеляційної скарги про необхідність призначення підготовчого засідання, закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті.
Одним з елементів верховенства права є дотримання прав людини, зокрема права сторони спору на представлення її позиції та права на справедливий судовий розгляд (пункти 41 і 60 Доповіді «Верховенство права», схваленої Венеційською Комісією на 86-му пленарному засіданні, м. Венеція, 25-26 березня 2011 року).
Рівність сторін передбачає, що кожній стороні має бути надана можливість представляти справу та докази в умовах, що не є суттєво гіршими за умови опонента (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б. В. проти Нідерландів» («Dombo Beheer B. V. v. the Netherlands») від 27 жовтня 1993 року, заява № 14448/88, § 33).
Таким чином, призначення експертизи за результатами розгляду клопотань обох сторін в обґрунтування підстав та заперечень на позовну заяву та доказів наданих для їх обґрунтування, є елементом права на справедливий розгляд справи та відповідає принципу змагальності та рівності сторін.
Впродовж розгляду справи відповідач наполягав на проведенні експертиз, не оскаржував ухвали про їх призначення. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що технічна експертиза матеріалів документів повинна була бути доручена державній експертній установі, не є підставою для скасування рішення у справі, оскільки ухвалюючи рішення суд оцінив усі докази у їх сукупності, врахувавши висновки декількох експертиз.
Відтак, доводи апеляційної скарги щодо порушення процесуального закону колегія суддів не визнає підставою для скасування чи зміни судового рішення.
Водночас, апеляційний суд звертає увагу на таке.
За результатами проведених судових експертиз у даній справі встановлено, що із шести позивачів тільки підпис від імені  ОСОБА_1 , що міститься у графі «Орендодавець» у додатковій угоді до Договору оренди землі, виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою. Щодо інших орендодавців таких однозначних висновків експертів немає.
Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін (частина четверта цієї ж статті).
Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.
Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.
У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.
За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Статтею 207 ЦК України встановлено загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).
За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі»  договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.
У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.
Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_8 , суд вказав, що відсутність підпису та інші обставини справи свідчать про те, що між сторонами ( ОСОБА_8 та ТОВ «ВП Імпульс Плюс») не досягнуто домовленості з приводу усіх істотних умов Додаткової угоди до договору оренди землі з позивачем. Позивач ОСОБА_8 не є стороною тієї домовленості, яка втілена в тексті оспорюваної додаткової угоди, а, відповідно, ця угода як правовий документ не може створювати для позивача будь-яких правових наслідків, на досягнення яких спрямовані її умови.
Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено (пункт 7.18 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
За змістом статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У цій же статті визначені способи захисту цивільних прав.
Велика Палата Верховного Суду у вищезазначеній постанові від 16 червня 2020 року звернула увагу на те, що такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом із цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала про те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто такий, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі №338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі №905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі №569/17272/15-ц.
У справі, що переглядається, позовними вимогами ОСОБА_8 є визнання додаткової угоди до договору землі недійсною з тих підстав, що цю угоду ОСОБА_8 не підписував, її умови не погоджував. Такі посилання підтвердились результатами судової експертизи. Посилаючись на це, ОСОБА_8 вказує, що відповідач безпідставно відмовляє в поверненні використовуваної земельної ділянки, посилаючись на умови Додаткової угоди до договору оренди, підписаної невстановленою особою замість позивача.
Так як висновком експертизи підтверджено, що підпис в додатковій угоди зроблено не ОСОБА_8 , відповідно умови цієї угоди не погоджено з позивачем.
Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що зайняття земельних ділянок фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не є пов`язаним із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. Тож, у цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майно, зокрема шляхом заявлення вимоги про повернення такої ділянки (пункт 7.27 постанови Великої Палати Верховного Суду у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).
Зважаючи на наведене, колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту.
Що стосується позовних вимог про визнання недійсним додаткових угод, укладених з іншими позивачами, крім ОСОБА_8 , то колегія суддів виходить із такого.
За результатами фізико-хімічної експертизи від 15.08.2018 (т. 2 а.с. 13-42) усі додаткові угоди від 07.04.2015 містять ознаки пізнішого внесення змін в первинний зміст, зокрема після слів «-солома 50 тюків» пункту 1 Додаткових угод та перед графою «Підписи сторін» наявний пізніше додрукований фрагмент тексту: «2. Викласти пункт 8 Договору оренди землі №__ від ____ в наступній редакції: Договір укладено на 15 років. Після закінчення строку Договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У разі поновлення Договору на новий строк його умови можуть бути змінені за згодою сторін.» Ця угода складена на 1 сторінці у 3 примірниках, кожний з яких має однакову юридичну силу. Ця угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та її скріплення печатками Сторін». Вказаною експертизою встановлено, що первинний текст додаткових угод не містив вищевказаний текстовий фрагмент.
Крім того, за результатами додаткової фізико-хімічної експертизи від 29.04.2020 встановлено, що в додрукованих фрагментах текстів - п.2 усіх додаткових угод від 07.04.2015, укладених між ТОВ "ВП "Імпульс Плюс" та з кожним окремо: ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 (правонаступником якого є ОСОБА_6 ) містяться, відповідно, записи щодо номеру основного договору оренди землі та дати його укладення, які виконано в період червень-грудень 2016 року, що не відповідає зазначеним в додаткових угодах датам - 07.04.2015 року.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі в редакції, чинній на момент укладення спірної додаткової угоди) оренда землі – це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Згідно статті 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі – це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Частиною першої статті 14 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди укладається в письмовій формі і за бажанням сторін може бути посвідчено нотаріально.
Статтею 15 Закону України «Про оренду землі» визначено, що однією з істотних умов договору оренди землі є строк дії договору.
Відповідно до статті 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
За результатами фізико-хімічних експертиз від 15.08.2018 та від 29.04.2020 чітко встановлено, що усі додаткові угоди від 07.04.2015 містять ознаки пізнішого внесення змін в первинний зміст, а додрукований пізніше текст містить, серед іншого, умову про продовження строку дії основного договору оренди землі, що є істотною умовою договору оренди землі. А так як така умова внесена в оспорювані угоди після того, як орендодавці поставили свої підписи, тому істотна умова про продовження строку дії основних договорів належним чином з орендодавцями не узгоджена. Це є підтвердженням відсутності волевиявлення орендодавців на продовження строку дії основних договорів оренди землі, що згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання правочину недійсним.
Водночас, колегія суддів враховує положення статті 217 ЦК України, яка регламентує правові наслідки недійсності окремих частин правочину. Зокрема, згідно з ч.1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.
Так як ті додаткові угоди, які належним чином підписані орендодавцями, містять і інші істотні умови (зокрема, і про ціну договору оренди) і в цій частині відсутні докази про недійсність цих умов, тому колегія суддів вважає, що визнання додаткових угод недійсними повністю не відповідатиме інтересам сторін.
А так як судовими експертизами підтверджено факт пізнішого часткового додрукування додаткових угод (в період червень-грудень 2016 року), то доцільним є визнання цих угод недійсними саме в частині, які додруковані пізніше, тобто після дати укладення додаткових угод (квітень 2015) і під якою підписались орендодавці.
За таких обставин колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про повне визнання додаткових угод недійсними та вважає за доцільне визнати додаткові угоди (ті, які підписані належним чином орендодавцями) лише в тій частині, що визначена судовими експертами як додруковані пізніше, після їх укладення.
Отже підлягає визнанню недійсним пункт другий додаткових угод від 07 квітня 2015 року, включаючи речення: «Ця угода складена на 1 сторінці у 3 примірниках, кожний з яких має однакову юридичну силу. Ця угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та її скріплення печатками Сторін», укладених між товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» та:
ОСОБА_2 - до договору оренди землі № 114 від 16 вересня 2011 року, на земельну ділянку розміром 3,3781 га, кадастровий номер 7124083200:01:001:0027 та до договору оренди землі № 104 від 16 вересня 2011 року, на земельну ділянку розміром 0,6674 га, кадастровий номер 7124083200:01:001:0800;
ОСОБА_5 - до договору оренди землі № 43 від 18 вересня 2011 року, на земельну ділянку розміром 2,679 га, кадастровий номер 7124083200:01:001:0544;
ОСОБА_3 - до договору оренди землі № 155 від 01 вересня 2011 року, на земельну ділянку розміром 6,9711 га, кадастровий номер 7124083200:01:001:0830;
ОСОБА_4 - до договору оренди землі № 154 від 01 вересня 2011 року, на земельну ділянку розміром 2,3237 га, кадастровий номер 7124083200:01:001:0538;
          ОСОБА_7 - до договору оренди землі № 136 від 01 вересня 2011 року, на земельну ділянку розміром 2,3475 га, кадастровий номер 7124083200:01:001:0285.
На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. 376 ЦПК України, у зв`язку з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині задоволення позову ОСОБА_8 та в частині повного задоволення позовів решти позивачів.
Так як апеляційна скарга фактично задоволена в частині відмови у задоволенні позову лише одного позивача, то судовий збір, сплачений відповідачем за апеляційне оскарження рішення в цій частині, слід стягнути із ОСОБА_8 на користь апелянта.
Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, - 

постановив:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс»» задовольнити частково.
Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 05 жовтня 2020 року змінити, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 судових витрат.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс», треті особи: приватний нотаріус Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Дарія Василівна, приватний нотаріус Черкаського міського нотаріального округу Черкаської області Левицька Елеонора Антонівна, про визнання додаткових угод до договорів оренди землі недійсними, скасування державної реєстрації речового права – відмовити.
Змінити рішення в частині задоволення позову ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 щодо визнання недійсною додаткової угоди від 07 квітня 2015 року щодо кожного з позивачів, скасувавши його в цій частині.
Позовні вимоги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в цій частині задовольнити частково.
Визнати недійсним пункт другий додаткових угод від 07 квітня 2015 року, укладених між товариством з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» та з ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , включаючи речення: «Ця угода складена на 1 сторінці у 3 примірниках, кожний з яких має однакову юридичну силу. Ця угода набирає чинності з моменту її підписання Сторонами та її скріплення печатками Сторін».
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» судовий збір в розмірі 1920,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.
Повний текст рішення виготовлено 19 лютого 2021 року.

Судді