ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 січня 2021 року
м. Харків

справа № 619/532/18 
провадження № 22ц/818/77/21

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого – Котелевець А.В.,
суддів - Хорошевського О.М., Яцини В.Б.,

імена (найменування) сторін:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 серпня 2019 року в складі судді Остропілець Є.Р., 

у с т а н о в и в:

В лютому 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору про фінансову участь у будівництві житлових будинків та стягнення коштів. 

Позовна заява мотивована тим, що 16 травня 2012 року між ним та відповідачем укладено договори про фінансову участь в будівництві житлового будинку АДРЕСА_1 та житлового будинку АДРЕСА_2 . Позивач посилався на те, що свої зобов`язання щодо оплати вартості об`єктів будівництва він виконав належним чином та передав ОСОБА_2 грошові кошти в загальному розмірі 36 094,00$.

ОСОБА_1 зазначив, що у договорах визначено порядок розрахунку, а саме: після завершення угоди купівлі-продажу будинків протягом 10 банківських днів ОСОБА_2 повертає йому загальну суму вкладень, а також винагороду із розрахунку: % від ціни продажу будинку = 10*внесені у будівництво кошти/ НОМЕР_1 . 

ОСОБА_1 посилався на те, що ОСОБА_2 допустив недобросовісну поведінку, не добудував будинки та здійснив відчуження: будинку АДРЕСА_1 – ОСОБА_3 на підставі мирової угоди, затвердженої рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02 квітня 2012 року (справа № 2010/1792/2012); будинку АДРЕСА_2 – ОСОБА_4 на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 серпня 2013 року (справа № 619/3873/13-ц).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив розірвати договори про фінансову участь у будівництві житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , укладені між сторонами 16 травня 2012 року, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 загальну суму вкладу в будівництво у розмірі 36 094$, що еквівалентно 1 042 394,72 грн, 52 119,00 грн витрат на правову допомогу та судовий збір. 

14 серпня 2018 року ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, в якому просив позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення. 

Відзив мотивовано тим, що між ним та позивачем не виникало договірних зобов`язань, кошти від ОСОБА_1 він не отримував, а надані позивачем договори про фінансову участь у будівництві житлових будинків за вказаними адресами є лише договорами наміру і їх зміст не підтверджує отримання ним коштів.

Заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 05 грудня 2018 року позов задоволено. Договори про фінансову участь у будівництві житлових будинків АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , укладені 16 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 загальну суму вкладу в будівництво у розмірі 36 094$, що еквівалентно 1 042 394,72 грн, 52 119,00 грн витрат на правову допомогу та 8 810,00 грн судового збору. 

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 зобов`язань за договорами про фінансову участь в будівництві житлового будинку АДРЕСА_1 та житлового будинку АДРЕСА_2 від 16 травня 2012 року не виконав, не добудував житлові будинки та здійснив їх відчуження, у зв`язку з чим з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню загальна сума вкладу останнього в будівництво у розмірі 36 094$, що еквівалентно 1 042 394,72 грн, з підстав, передбачених частиною першою статті 1046 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 21 січня 2019 року заява ОСОБА_2 задоволена. Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 05 грудня 2018 року скасовано. Справа призначена до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що відповідач не був належним чином повідомлений про день і час розгляду справи, що позбавило останнього подати пояснення та надати докази, які мають значення для справи.

Повторним заочним рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 12 серпня 2019 року позов задоволено. Договори про фінансову участь у будівництві житлового будинку АДРЕСА_1 та житлового будинку АДРЕСА_2 , укладені 16 травня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 загальну суму вкладу в будівництво у розмірі 36 094$, що еквівалентно 1 042 394,72 грн, 52 119,00 грн витрат на правову допомогу та 8 810,00 грн судового збору. 

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 зобов`язань за договорами про фінансову участь в будівництві житлового будинку АДРЕСА_1 та житлового будинку АДРЕСА_2 від 16 травня 2012 року не виконав, не добудував житлові будинки та здійснив їх відчуження, у зв`язку з чим з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню загальна сума вкладу останнього в будівництво у розмірі 36 094$, що еквівалентно 1 042 394,72 грн, з підстав, передбачених частиною першою статті 1046 ЦК України.

10 вересня 2019 року ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що в мотивувальній частині судового рішення зазначено про те, що він та його представник не з`явились в судове засідання 18 серпня 2019 року, а не 12 серпня 2019 року; 12 серпня 2019 року було відмовлено в задоволенні заяви про відвід судді Остропилець Є.Р. і в цей же день ухвалено заочне рішення, що свідчить про упередженість судді; крім того, у відзиві на позовну заяву він наголошував на проведені по справі судової лінгвістичної експертизи, а у підготовчому засіданні його представником було заявлено клопотання про призначення по справі семантико-текстуальної експертизи писемного мовлення, в задоволенні якого судом першої інстанції було безпідставно відмовлено. 

Зазначає, що між ними були укладені договори про фінансову участь в будівництві житлових будинків, отже посилання суду першої інстанції на норми ЦК України, які регулюють правовідносин з приводу договору позики, є безпідставним.

Крім того, вважає, що стягнення витрат на правову допомогу не підтверджено належними доказами, оскільки в матеріалах справи відсутні розрахунки та детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних представником позивача.

ОСОБА_1 повторне заочне рішення суду першої інстанції не оскаржив, правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційних скарг має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункт 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України – в межах доводів і вимог апеляційної скарги - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Матеріали справи свідчать, що 16 травня 2012 року в простій письмовій формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про фінансову участь в будівництві житлового будинку АДРЕСА_1 , за умовами якого ОСОБА_1 вносить грошові кошти в загальному розмірі 25 094,00$. 

16 травня 2012 року в простій письмовій формі між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про фінансову участь в будівництві житлового будинку АДРЕСА_2 , за умовами якого ОСОБА_1 вносить грошові кошти в загальному розмірі 11 000,00$. 

В договорах зазначено, що внесені кошти є цільовими, тобто залучаються в будівництво даних будинків, і особиста винагорода, яка вираховується за формулою: % від ціни продажу будинку = 10 * (сума, що вноситься/$70 000), пов`язана зі строком його продажу. Внесені кошти є цільовими, тобто залучаються в будівництво даних будинків і особиста винагорода пов`язана зі строком його продажу.

Також договорами передбачено, що після завершення угоди купівлі-продажу протягом 10 банківських днів ОСОБА_2 повертає ОСОБА_1 загальну суму його вкладень, а також особисту винагороду.

Крім того, в договорах сторони узгодили умови дострокового їх розірвання: 

а) за ініціативою ОСОБА_2 : останній виплачує ОСОБА_1 суму його вкладень, а також особисту та посередницьку винагороду, розраховані по формулам, виходячи з ринкової ціни будинку, встановленої незалежними експертами; 

б) за ініціативою ОСОБА_1 : останній отримує протягом місяця повну суму його вкладень без особистої винагороди, але з очікуваною виплатою (по факту продажу будинку) посередницької винагороди.

Поняття посередницької винагороди визначається окремим договором (а. с. 24, 25 т. 1).

23 грудня 2015 року в простій письмовій формі між сторонами укладено договір займу, згідно з умовами якого ОСОБА_2 отримав 24 грудня 2015 року від ОСОБА_1 в сумі 2 376,00 доларів США (а. с. 23 т. 1). 

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 02 квітня 2012 року в складі судді Якименка Л.О. затверджена мирова угода, укладена між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , за умовами якої ОСОБА_3 відмовляється від права вимоги щодо сплати грошових коштів у сумі 102 400,00 грн, а ОСОБА_6 не заперечує проти передачі у власність ОСОБА_3 нерухомого майна (незакінченого будівництва) відповідача, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . За ОСОБА_3 визнано право власності на незакінчене будівництвом нерухоме мано, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язання за договором позики, укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , суд вважав виконаними. Постановлено, що ОСОБА_6 передає ОСОБА_3 всі технічні матеріали та рішення на земельну ділянку, на якій розташоване незакінчене будівництво.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20 серпня 2013 року в складі судді Остопілець Є.Р. за ОСОБА_4 визнано право власності на самочинне будівництво: житловий будинок літ. «А-1» з підвалом літ. «Ао», мансардою літ. «Амн», верандою літ «а», крильцем літ «а1», гаражем літ «К», житловою площею 137,9 кв. м, загальною площею 4 06,3 кв. м, допоміжною 228,1 кв. м, зливною ямою «Б», що розташовані за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 серпня 2013 року мотивовано тим, що ОСОБА_4 є власницею земельної ділянки площею 0,0738 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , на якій вона самочинно без оформлення відповідної технічної документації побудувала житловий будинок літ. «А-1» з підвалом літ. «Ао», мансардою літ. «Амн», верандою літ «а», крильцем літ «а1», гаражем літ «К», житловою площею 137,9 кв. м, загальною площею 4 06,3 кв. м, допоміжною 228,1 кв. м, зливною ямою «Б».

Обгрунтовуючи позов, ОСОБА_1 посилався на те, що він виконав умови договорів та передав ОСОБА_2 грошові кошти в загальному розмірі 36 094$ для будівництва вказаних будинку, а ОСОБА_2 допустив недобросовісну поведінку, не добудував будинки та здійснив відчуження: будинку АДРЕСА_1 – ОСОБА_3 на підставі мирової угоди, затвердженої рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02 квітня 2012 року (справа № 2010/1792/2012); будинку АДРЕСА_2 – ОСОБА_4 на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 20 серпня 2013 року (справа № 619/3873/13-ц).

Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частинами першою, другою статті 1130 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов`язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об`єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об`єднання вкладів учасників. 

Відповідно до частини другої статті 1131 ЦК України умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Статтею 1132 ЦК України передбачено, що за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов`язання об`єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети.

Частиною першою статті 1133 ЦК України передбачено, що вкладом учасника вважається все те, що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв`язки. 

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (належне виконання).

Відповідно до частин першої та другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Таким чином, підставою для розірвання договору у судовому порядку може бути невиконання сторонами хоча б одного з його зобов`язань, передбачених договором.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

При вирішенні питання про розірвання договору на підставі статті 651 ЦК України не має значення, яке із порушень сторонами договору мало визначальне значення, достатньо одного істотного порушення договору будь-якою із сторін.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на вказані вимоги закону уваги не звернув та дійшов помилкового висновку про задоволення позову, оскільки в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження виконання сторонами своїх зобов`язань згідно з умовами спірних договорів та відсутності окремого договору щодо посередницької винагороди. При цьому зі змісту наданих сторонами документів, а саме - ухвали Дергачівського районного суду Харківської області від 02 квітня 2012 року та рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 20 серпня 2013 року неможливо встановити зв`язок з предметом і зобов`язаннями сторін за договорами про фінансову участь в будівництві житлового будинку АДРЕСА_1 та житлового будинку АДРЕСА_2 .

Відповідно до частини другої статті 89 ЦПК України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (частина 1 статті 376 ЦПК України).

Заочне рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нової постанови про залишення позову ОСОБА_1 без задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Частиною 1 статті 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені відповідачем, документально підтверджуються за подачу апеляційної скарги в розмірі 15 329,40 грн (а. с. 248 т. 1).

Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 15 329,40 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 2, 376 ч. 1, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. 

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 12 серпня 2019 року скасувати та ухвалити нову постанову.

Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про фінансову участь у будівництві житлових будинків та стягнення коштів залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 15 329,40 (п`ятнадцять тисяч триста двадцять дев`ять грн 40 коп.) судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду. 

Повне судове рішення складено 22 січня 2021 року.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді О.М.Хорошевський

В.Б.Яцина