ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2021 року 
м. Київ
Справа №  910/16254/19 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
О. О. Мамалуй - головуючий, О. М. Баранець, В. І. Студенець
за участю секретаря судового засідання - В. В. Шпорт,
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Новатех»
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020
у складі колегії суддів: А. І. Мартюк - головуючий, О. М. Гаврилюк, С. О. Алданова
та на ухвалу господарського суду міста Києва від 08.09.2020
суддя: Я. В. Маринченко
за позовом заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі: 
1. Кабінету Міністрів України;
2. Міністерства оборони України 
до                                                                                                     
1. Державного підприємства «Управління капітального будівництва та інвестицій»;
2. Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Новатех»
про визнання недійсним договору
за участю представників учасників:
позивача-1:             О.В. Юрченко
позивача-2:             Ю.О. Бабко
відповідача-1: М.М. Березинська-Постоловська
відповідача-2: Р.Ф. Аракелян
прокуратури:    А.В. Гавловська

ВСТАНОВИВ:

1. Встановлені судами попередніх інстанцій обставини, що передували прийняттю оскаржуваних ухвали суду першої інстанції та постанови апеляційного господарського суду

Заступник військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України звернувся до господарського суду міста Києва з позовом до державного підприємства «Управління капітального будівництва та інвестицій», Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Новатех» про визнання недійсним додаткового договору від 10.07.2007 № 11/06/10 про пайову (дольову) участь у будівництві.

Позовні вимоги мотивовані відсутністю у відповідачів прав на укладення додаткового договору, оскільки землі оборони знаходяться в управлінні та користуванні  Міністерства оборони України, а власником земель оборони є держава в особі Кабінету Міністрів України. Військове майно може відчужуватися лише за рішенням Кабінету Міністрів України за пропозицією Міністерства оборони України.

Звернення прокурора до суду з позовом обумовлене неналежним здійсненням позивачами своїх повноважень щодо судового захисту порушених інтересів держави, оскільки ні Міністерство оборони України, ні Кабінет Міністрів України не вживають відповідних заходів.

2. Короткий зміст ухвали місцевого та постанови апеляційного господарських судів і мотиви їх прийняття

Ухвалою господарського суду міста Києва від 08.09.2020 у справі № 910/16254/19, залишеною без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020, позов Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України про визнання недійсним договору в частині вимог, пред`явлених в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, залишено без розгляду.

Судові рішення мотивовані тим, що прокурором в порушення приписів ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» не доведено факту отримання прокурором письмової вказівки чи наказу Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника на представництво прокурором в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України до моменту подання вказаного позову. 

Крім того, суди вказали на відсутність у матеріалах справи  доказів, які в свідчили про неналежне виконання Кабінетом Міністрів України повноважень.

3. Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів

Не погоджуючись із вказаними судовими рішеннями, товариство з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Новатех» звернулося з касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу господарського суду міста Києва від 08.09.2020, постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у справі № 910/16254/19 та залишити без розгляду позов Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши факт ненадання прокурором доказів отримання вказівки чи наказу Генерального прокурора або першого заступника або заступників на стадії підготовчого провадження у справі, зобов`язаний був застосувати п. 1 ч. 2 ст. 185, п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України та залишити позов заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України без розгляду, а не залишати без розгляду лише частину позовних вимог Кабінету Міністрів України.

ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Новатех» зазначає, що підписання позову особою, яка не мала права його підписувати, встановлює юридичну процесуальну невідповідність позову в цілому як єдиної уніфікованої документальної підстави звернення до суду.

Також скаржник вказує на неврахування судами попередніх інстанцій висновків, викладених в постанові Верховного Суду у справі № 910/13720/19, в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 912/2385/18.

4. Позиції інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону просить залишити касаційну скаргу ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Новатех» без задоволення, а ухвалу господарського суду міста Києва від 08.09.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у справі № 910/16254/19  - без змін.

5. Норми права та мотиви, з яких виходить Верховний Суд при прийнятті постанови

Законом України від 02.06.2016 № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30.09.2016, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до ч.ч. 3 - 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу. 

У разі відкриття провадження за позовною заявою особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб (крім прокурора), особа, в чиїх інтересах подано позов, набуває статусу позивача.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.

Положеннями ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Виключно з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді у випадку, якщо захист законних інтересів держави не здійснює або неналежним чином здійснює суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, прокурор має право отримувати інформацію, яка на законних підставах належить цьому суб`єкту, витребовувати та отримувати від нього матеріали та їх копії.

У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження.

Верховний Суд звертає увагу на те, що захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень. При цьому, щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює у судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. 

З огляду на приписи зазначеної статті, представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України може здійснюватися прокурором Офісу Генерального прокурора або обласної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.

Тобто, прокурор повинен підтвердити надання йому повноважень на представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України. Прокурор, за наявності підтвердження таких повноважень, звертаючись з позовом до суду має обґрунтувати та підтвердити підстави для такого представництва.

Статтею 226 Господарського процесуального кодексу України регламентовано підстави залишення позову без розгляду. 

Як встановлено судами попередніх інстанцій прокурором у порушення вищенаведених законодавчих приписів не було надано суду жодних доказів, які підтверджують отримання останнім письмової вказівки чи наказу Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника на представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України у даній справі на момент звернення до суду з цим позовом - 18 листопада 2019 року.

Крім того, судами встановлено відсутність належних доказів, які свідчили б про неналежне виконання Кабінетом Міністрів України повноважень щодо захисту державних інтересів у спірних правовідносинах.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з позицією якого погодився апеляційний господарський суд, надав оцінку обставинам, які зумовлюють можливість звернення прокурора з позовом в інтересах держави, в особі Кабінету Міністрів України та дійшов правомірного висновку про наявність підстав для залишення без розгляду позову в частині позовних вимог Кабінету Міністрів України.

Касаційна скарга ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Новатех»  мотивована тим, що суд першої інстанції, встановивши факт ненадання прокурором доказів отримання вказівки чи наказу Генерального прокурора або першого заступника або заступників на стадії підготовчого провадження у справі, зобов`язаний був застосувати п. 1 ч. 2 ст. 185, п. 2 ч. 1 ст. 226 Господарського процесуального кодексу України та залишити позов заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України без розгляду, а не залишати без розгляду лише частину позовних вимог Кабінету Міністрів України.

ТОВ «Науково-виробниче підприємство «Новатех» зазначає, що підписання позову особою, яка не мала права його підписувати, встановлює юридичну процесуальну невідповідність позову в цілому як єдиної уніфікованої документальної підстави звернення до суду.

Верховний Суд відхиляє зазначені доводи скаржника з огляду на наступне.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає у цивільні (господарські) правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими учасниками таких правовідносин. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. При цьому відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 

У відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти у відповідних правовідносинах державу. (висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 20.11.2018 у справі № 5023/10655/11, від 26.02.2019 у справі № 915/478/18 (п.п. 4.19-4.20), від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц (п. 26), від 18.03.2020 у справі №553/2759/18  (п. 35)).

Представництво прокурором інтересів держави в суді відрізняється від інших видів представництва низкою специфічних ознак: складом представників та колом суб`єктів, інтереси яких вони представляють, обсягом повноважень, формами їх реалізації. Статус прокурора, що здійснює представництво інтересів держави в суді, не можна ототожнювати зі статусом представника в судовому процесі.

Прокурор, звертаючись з даним позовом в інтересах держави, визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме: Кабінет Міністрів України та Міністерство оборони України.

Відповідно до ч. 5 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача.

Суд першої інстанції, встановивши відсутність, на день подання позову, у прокурора наданих йому повноважень на представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та не підтвердження наявності підстав для представництва прокурором інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України, дійшов правомірного висновку про залишення без розгляду позову Заступника військового прокурора Центрального регіону України в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України, Міністерства оборони України в частині вимог, пред`явлених в інтересах держави в особі Кабінету Міністрів України.

Відсутність у прокурора повноважень на представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України не свідчить про відсутність у прокурора повноважень на представництво інтересів держави в особі Міністерства оборони України. 

Крім того, навіть відмова органу, уповноваженого здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, від поданого прокурором в інтересах держави позову (заяви), подання ним заяви про залишення позову без розгляду не позбавляє прокурора права підтримувати позов (заяву) і вимагати розгляду справи по суті.

Верховний Суд відхиляє посилання скаржника про те, що судами попередніх інстанцій не враховано правових висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №912/2385/18, у постанові Верховного Суду від 27.08.2020 у справі №910/13720/19, оскільки висновки судів у справі № 910/16254/19 їм не суперечать, а обставини бездіяльності компетентного органу є предметом самостійної оцінки суду в кожному випадку звернення прокурора з позовом за конкретних фактичних обставин, про що також зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18.

Крім того, при розгляді справи №910/13720/19 судами встановлено не тільки відсутність у прокурора письмової вказівки щодо здійснення представництва інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України, а й відсутність доказів на підтвердження обставин, які визначені чинним законодавством як виключні випадки для здійснення представництва інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Міністерства оборони України саме прокурором.  

6. Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги  

Відповідно до ст. 300 Господарського процесуального кодексу України  переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

За змістом ч. 3 ст. 304 Господарського процесуального кодексу України  касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанції розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 308 Господарського процесуального кодексу України  суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанції без змін, а скаргу - без задоволення.

Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права (ч. 1 ст. 309 Господарського процесуального кодексу України).

Ураховуючи те, що доводи касаційної скарги про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального та матеріального права при прийнятті судових рішень не знайшли свого підтвердження, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанції - без змін.

7. Судові витрати

Судовий збір за подання касаційної скарги в порядку ст. 129 Господарського процесуального кодексу України  покладається на скаржника.
Керуючись ст.ст. 300, 301, 304, 308, 309, 314, 315, 317  ГПК України, Верховний Суд 

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробниче підприємство «Новатех» залишити без задоволення.
Ухвалу  господарського суду міста Києва від 08.09.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 16.11.2020 у справі № 910/16254/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя                                                                      О. О. Мамалуй

Суддя                                                                                          О. М. Баранець

Суддя                                                                                                   В. І. Студенець