УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 
Справа №285/4256/20         Головуючий у 1-й інст. Сташків Т. Б. 
Категорія ч.1 ст.173-2 КУпАП Доповідач Зав`язун С. М. 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2021 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого - судді                                Зав`язуна С.М.,
       за участю: секретаря                                Гонгало Н.В.,
захисника                                                Кобриної Н.В.,
особи, яка притягається до 
адміністративної відповідальності                 ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2020 року,

ВСТАНОВИВ :
зазначеною постановою                  ОСОБА_1 , 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , жительки АДРЕСА_1 , 
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі десяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 (сто сімдесят) грн. 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
Згідно постанови суду, 06.11.2020 року близько 21 години 15 хвилин, перебуваючи за місцем свого проживання, влаштувала сварку зі своїм чоловіком ОСОБА_2 , висловлювала в його адресу словесні образи та погрози, внаслідок чого могла бути завдана шкода психічному здоров`ю останнього. 
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2020 року та закрити справу про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Аргументує свої вимоги тим, що судом було порушено її право на захист, так як суд першої інстанції, не повідомивши про дату судового засідання, розглянув справу за її відсутності. Зазначає, що в матеріалах відсутні її пояснення щодо обставин справи та не допитано у якості свідка сусідку ОСОБА_3 , яка була свідком події, що сталася.
Вказує, що в супереч вимогам ст.256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення не вказано суть адміністративного правопорушення та особу, відносно якої було вчинено домашнє насильство. Аргументує свої вимоги також тим, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст.284 КУпАП, направив матеріали про адміністративне правопорушення на доопрацювання, при цьому після повернення матеріалів до суду, протокол про адміністративне правопорушення їй повторно не вручався, для ознайомлення не надавався, права не роз`яснювались, в тому числі право на захист. Крім того, вказує, про відсутність в матеріалах належних та допустимих доказів вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 та її захисника на підтримку своєї апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст.1 КУпАП).
Положеннями ч.2 статті 7 КпАП України передбачено, що провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
За приписами ст.8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Згідно з ст.245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Доказами у справах про адміністративні правопорушення, згідно з приписами ст.251 КУпАП, є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, орган (посадова особа), відповідно до ст.252 КУпАП оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення, у відповідності з вимогами ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Визнаючи винною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що вина останньої у вчиненому правопорушенні підтверджується – протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ №393183 від 06.11.2020 року та письмовими поясненнями.
Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком, оскільки суд першої інстанції належним чином не дотримався вимог ст.ст.7, 245, 252, 268, 280 КУпАП, внаслідок чого дійшов неправильного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення її прав, передбачених ст.268 КУпАП, зокрема права на захист, апеляційний суд визнає обґрунтованими.
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 129 Конституції України та статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя. 
Зазначене кореспондує із практикою Європейського суду з прав людини. Зокрема, у справі «Стрижак проти України» (заява № 72269/01, пункт 40), Суд зазначив, що незабезпечення достатньою мірою усіх заходів повідомлення сторони справи - позбавляє можливості останню подавати свої аргументи у справі.
У пункті 24 рішення ЄСПЛ у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі «Гурепка проти України № 2» (заява № 38789/04) наголошується, що принцип рівності сторін, як один зі складників справедливого судового розгляду, передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Крім того, відповідно до вимог ст. 268 КУпАП, при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені, зокрема ст. 173-2 цього Кодексу, присутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є обов`язковою.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, не повідомивши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності про судовий розгляд та розглянувши справу за відсутності ОСОБА_1 , позбавив її права на судовий захист. При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що заява ОСОБА_1 про розгляд справи за її відсутності (а.4) не спростовує вказаних висновків суду апеляційної інстанції, враховуючи також ту обставину, що вказана заява не була особисто подана ОСОБА_1 до суду першої інстанції, а була направлена працівниками поліції одночасно з матеріалами про адміністративне правопорушення, що підтверджується супровідним листом №17616/220/03/-20 від 09.11.2020 року (а.1).
Отже, розгляд справи за відсутності належного в порядку ст.277-2 КУпАП повідомлення особи, що притягується до адміністративної відповідальності, про судовий розгляд, участь якого є обов`язковою, є порушенням вимог ст.268 КУпАП, та є безумовною підставою для скасування судового рішення. 
Згідно диспозиції ч.1 ст.173-2 КУпАП, яка ставиться ОСОБА_1 у провину, правопорушенням є вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення. 
Відповідно до п.3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п.14 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі- Закону) психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
З аналізу наведених вище норм Закону вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч.1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли діяння фізичного, сексуального, психологічного або економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди.
Таким чином, самі по собі, зокрема, нецензурні висловлювання, не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі словесні образи, погрози, приниження тощо спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Тобто, у справах про домашнє насильство доказуванню підлягає не лише факт вчинення відповідних дій (бездіяльності) особи, а й наслідки, які в результаті таких дій (бездіяльності) були заподіяні постраждалій особі.
Так, у справах про психологічне домашнє насильство обов`язково необхідно встановлювати, які саме негативні наслідки для психологічного стану постраждалої особи, перелічені у пункті 14 частини першої статті 1 Закону, настали внаслідок дій кривдника.
Як вбачається з матеріалів справи, такі дії   ОСОБА_1 підтверджуються лише протоколом про адміністративне правопорушення та письмовими поясненнями   ОСОБА_2  про те, що 06 листопада 2020 року о 21 год 15 хв його дружина ОСОБА_1   вчинила з ним сварку, під час якої висловлювався в його адресу словами грубої нецензурної лайки образ і погроз.
При цьому, як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №393183 від 06.11.2020 року, 06.11.2020 року о 21 год 15 хв в АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вчинила домашнє насильство, а саме висловлювала слова образ своєму чоловіку ОСОБА_2 (а.2).
Апеляційний суд звертає увагу, що у даному випадку, в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАБ №393183 від 06.11.2020 року фактично не розкрита об`єктивна сторона правопорушення, зокрема у ньому не конкретизовано в чому саме полягало психологічне насильство вчинене ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 та чи завдана шкода психічному здоров`ю потерпілому, хоча це прямо випливає з диспозиції ч.1 ст. 173-2 КУпАП. 
Згідно із ст. 278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення серед інших питань вирішує, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
Суд першої інстанції в порушення вимог ст.278 КУпАП на зазначені недоліки протоколу про адміністративне правопорушення належної уваги не звернув.
З урахуванням того, що протокол про адміністративне правопорушення є документом, який офіційно засвідчує факт вчинення особою неправомірних дій і є одним із джерел доказів та підставою подальшого провадження у справі, апеляційний суд вважає, що складений стосовно ОСОБА_1 протокол не може бути визнаний належним та допустимим доказом наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Також апеляційний суд зазначає, що згідно із положеннями ст. ст. 279, 280 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проводиться лише в межах обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення, при цьому суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати фактичні обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення.
Вказані вимоги закону також узгоджуються з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яку національні суди повинні враховувати при здійсненні правосуддя.
Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини («Малофеєв проти Росії» та «Карелін проти Росії»), у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу. У такому випадку справа про адміністративне правопорушення має бути закрита у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Разом з тим, у своїй постанові суд першої інстанції зазначив, що внаслідок дій   ОСОБА_1 могла бути заподіяна шкода психологічному здоров`ю ОСОБА_2 , на переконання апеляційного суду, така вказівка є виходом за межі звинувачення, яке викладено в протоколі про адміністративне правопорушення від 06.11.2020, що є істотним процесуальним порушенням.
При цьому апеляційний суд звертає увагу, що дії визначені у пункті 14 частини першої статті 1 Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (психологічне насильство) становлять склад правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП, лише за умови, що в наслідок їх вчинення така шкода настала (що може підтверджуватись відповідними медичними документами, висновком експерта). В іншому ж випадку (за відсутності таких даних) доказуванню підлягає реальність сприйняття відповідних дій кривдника постраждалою особою як таких, що посягають на їх безпеку чи безпеку третіх осіб, створюють емоційну невпевненість, нездатність захистити себе. Ці дані можливо встановити і на підставі пояснень постраждалої особи та кривдника, але вони обов`язково мають бути зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення (які саме дії, бездіяльність, висловлювання кривдника призвели до яких конкретно наслідків для постраждалої особи) і, відповідно, відображені у постанові судді.
Фактично, висновки суду першої інстанції про вчинення домашнього насильства ОСОБА_1 ґрунтуються виключно на неповних поясненнях ОСОБА_2 . При цьому, інших належних, допустимих та достовірних доказів, які б підтверджували наявність обставин, передбачених диспозицією частини першої статті 173-2 КУпАП, зокрема щодо наслідків дій   ОСОБА_1   для психологічного стану   ОСОБА_2 , матеріали справи №285/4256/20 не містять.
Сам лише факт наявності між учасниками справи конфліктної ситуації, в тому числі з використанням нецензурної лайки, не може свідчити про вчинення психологічного насильства в розумінні вимог ст.173-2 КУпАП та ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».
Виходячи з вищезазначеного, вирішуючи справу, суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду, викладені в оскарженій постанові висновки щодо наявності в діях ОСОБА_1 ознак адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП, не відповідають фактичним обставинам справи. 
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинності.
Відповідно до статті 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачиться на її користь.
Відповідно до ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Згідно з п.1 ч.1 ст.247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю у діях особи складу адміністративного правопорушення.
Отже, сукупністю досліджених доказів в справі про адміністративне правопорушення не доведено винуватість ОСОБА_1 за ч.1 ст.173-2 КУпАП поза розумним сумнівом, оскаржена постанова суду першої інстанції є необґрунтованою.
Враховуючи вище наведене, апеляційний суд вважає необхідним постанову суду скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП - закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП за відсутністю події і складу даного адміністративного правопорушення.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Постанову Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 20 листопада 2020 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.173-2 КУпАП – скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.173-2 КУпАП відносно ОСОБА_1 – закрити на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
Суддя Житомирського
       апеляційного суду                                                        С.М. Зав`язун