22-ц/804/131/21 
                                                                                263/1835/20 

                                                                  П О С Т А Н О В А   
                                                       ІМЕНЕМ                  УКРАЇНИ
     „12” січня  2021 року                                                  місто Маріуполь  Донецької  області 
Єдиний унікальний номер 263/1835/20
Номер провадження 22-ц/804/131/21 
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Баркова В.М., Пономарьової О.М.
за участю секретаря: Грішко С. В.
учасники справи :  
позивач – ОСОБА_1 
відповідачі – Моторне (транспортне) страхове бюро України, Дудчик В. М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2020 року головуючого судді Федоренко Т.І. зі складанням повного тексту судового рішення 04 вересня 2020 року по цивільній справі про відшкодування збитків,-
В С Т А Н О В И В :
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі-МТСБУ) , ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. 
Позов мотивовано тим, що 02 вересня 2016 року, на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг вул. Карпинського з вул. Кальміуською у м.Маріуполі, відбулось зіткнення трьох транспортних засобів, а саме: автомобіля марки «Skoda», під керуванням відповідача ОСОБА_2 , автомобіля марки «Geely», під керуванням позивача ОСОБА_1 та автомобіля марки «Kia Soul», під керуванням ОСОБА_3 . В результаті цієї події всім трьом водіям спричинені тілесні ушкодження та було пошкоджено транспортні засоби, в тому числі і транспортний засіб позивача.
Відповідача ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, у зв`язку із порушенням останнім п. 16.11 Правил дорожнього руху України, яке знаходиться в причинно-наслідковому зв`язку з вказаною ДТП. Зазначені обставини також підтверджені висновком експерта від 30 листопада 2017 року. 
В результаті ДТП транспортному засобу позивача було завдано технічні ушкодження, вартість відновлюваних робіт яких складає 75 126,70 грн. Крім цього, позивач понесла витрати зі сплати вартості експертизи у сумі 1300 грн та відправки поштових повідомлень у сумі 38 грн.   
Також, позивачу було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в розмірі 30 000 грн, оскільки в результаті неправомірних дій відповідача позивачу було спричинено моральні та фізичні страждання, які продовжуються по теперішній час. Позивач була вимушена змінити свій спосіб життя, вона переживала, з`явились головні болі, вживала ліки, лікувалась у лікаря.    
Цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 не була застрахована, у зв`язку із чим, відповідно до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961-IV від 01 липня 2004 року (далі-Закон № 1961-IV) відшкодування шкоди повинен здійснювати відповідач МТСБУ. Позивач направляла всі заяви та документи, передбачені Законом № 1961-IV, для відшкодування шкоди, однак завдана шкода відшкодована не була. 
Позивач раніше зверталась до суду з позовною заявою до відповідача, та ухвалою суду від 01 жовтня 2019 року позовну заяву було повернуто позивачу у зв`язку із несплатою судового збору. Зазначену ухвалу було оскаржено в апеляційному порядку, та постановою Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року ухвалу суду першої інстанції було змінено, справу повернуто для продовження розгляду в частині позовних вимог про стягнення моральної шкоди.     
В подальшому цивільний позов про стягнення моральної шкоди було залишено без розгляду ухвалою суду від 10 грудня 2019 року. 
Із зазначеним позовом позивач звернулась до суду, оскільки на той час спливали строки позовної давності, встановлені законом. В подальшому, 26 грудня 2019 року Центральним відділом поліції було винесено постанову про закриття кримінального провадження, в якій остаточно було встановлено факт наявності вини у вчиненні ДТП в діях відповідача ОСОБА_2 . Зазначену постанову представником позивача було отримано 14 січня 2020 року, після чого позивач звернулась до суду з позовною заявою про відшкодування збитків, завданих в наслідок ДТП. 
Оскільки на час звернення до суду з позовною заявою, з часу ДТП пройшло більше трьох років, однак зверненню до суду перешкоджали обставини, які не залежали від волі позивача, остання просила поновити їй строк звернення до суду, встановлений ст. 257 ЦК України.
З урахуванням викладеного, просила стягнути з відповідача МТСБУ на її користь суму прямого збитку у сумі 75 126,70 грн, та стягнути з відповідача ОСОБА_2 витрати з оплати проведення експертизи у сумі 1300 грн, витрати з відправки поштою повідомлення відповідачу у сумі 38 грн., та моральну шкоду у сумі 30 000 грн. 

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовною заявою та її позов задоволено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 : з МТСБУ суму прямого збитку за пошкоджений транспортний засіб у розмірі 75 126,70 грн; з ОСОБА_2 вартість за проведену експертизу у розмірі 1300 грн, 38 грн за відправлення поштою повідомлення відповідачу та 30 000 грн моральної шкоди, а всього 31 338 грн.   
Додатковим рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 листопада 2020 року  стягнуто з  відповідача МТСБУ на користь  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 827 грн. ;  стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача судовий збір у розмірі 13,80 грн.; стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. 
  
В апеляційній скарзі МТСБУ просить  скасувати рішення в частині задоволеного позову ОСОБА_1   до МТСБУ та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у вказаній частині. Зокрема, в обгрунтування доводів скарги, з посиланням на  вимоги Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», висновки  Великої Палати Верховного Суду , зазначено, що суд не визначився з характером правовідносин сторін,неправильно застосував норми матеріального права,не надав належної оцінки наданим доказам та порушив норми процесуального права. При ухвалені рішення судом помилково ототожнене повідомлення про настання дорожньо-транспортної пригоди та заяви про виплату страхового відшкодування, не спростовано факту не звернення позивача з заявою про виплату страхового відшкодування протягом установленого законом річного строку, не враховано, що МТСБУ не відшкодовує на підставі ст. 32.7 вказаного Закону  шкоду,  пов`язану із втратою товарної вартості транспортного засобу, яка відповідно до звіту № 820 від 21 жовтня 2016 року  становить 5 608,54 грн .  

Відзив на апеляційну скаргу  не надано. Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду  першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду , проведеному  за допомогою програмного забезпечення « EasyCon», представник МТСБУ  Гусєв П.В. підтримав доводи апеляційної скарги.
У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 та її представник адвокат Дьомін О.М. просили залишити апеляційну скаргу без задоволення,рішення суду першої інстанції залишити без змін,оскільки позивач виконала усі вимоги законодавства та належним чином надіслала заяви до відповідача МТСБУ  про виплату їй матеріальної шкоди. За зверненням позивача страховим випадком займався представник МТСБУ  ОСОБА_4 ,якому позивач також направляла повний пакет документів,що підтверджується поштовою квитанцією,тому твердження відповідача про те,що позивач не зверталась до відповідача про виплату страхового відшкодування не відповідає дійсності. 
У судове  засідання  апеляційного суду ОСОБА_2 не з*явився, належним чином був повідомлений про дату, час і місце судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади  (а.с.183). 
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки рішення суду в частині задоволення вимог про стягнення з ОСОБА_2 вартості за проведену експертизу у розмірі 1300 грн.,38 грн за відправлення поштою повідомлення та 30 000 грн моральної шкоди   ніким  із сторін не оскаржується, тому апеляційним судом законність та обґрунтованість рішення у вказаній частині  не перевіряється .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга   підлягає  задоволенню з  таких підстав. 

Судом першої інстанції встановлено, що 02 вересня 2016 року о 15:20 годині ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Skoda Fabia combi, державний знак – НОМЕР_1 , рухаючись на перехресті вулиці Карпінського з вулицею Кальміуською у Центральному районі міста Маріуполя, при виїзді на перехресті з другорядної вулиці Кальміуської не надав перевагу у русі автомобілю Geely, державний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , внаслідок чого відбулось зіткнення зазначених автомобілів та автомобіля KIA, державний знак НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_3 , чим порушив п.16.11 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водії ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 отримали тілесні ушкодження.
Постановою судді Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 28 квітня 2020 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення. 
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Крім цього, висновком експерта № 1/19-214 Донецького науково-дослідницького експертно-криміналістичного центру МВС України від 30 листопада 2017 року встановлено, що в діях водія ОСОБА_2 наявний факт порушення вимог п. 16.11 Правил дорожнього руху України, останній мав технічну можливість уникнути дорожньо-транспортної пригоди, через що його дії перебувають у причинному зв`язку з настанням зазначеної ДТП. 
В результаті ДТП позивач отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, струс головного мозку, що відноситься до легких тілесних ушкоджень, що підтверджується висновком експерта Відділу судово-медичної експертизи потерпілих, обвинувачених та інших осіб КЗОЗ «Донецьке обласне бюро СМЕ» № 782 від 04 листопада 2016 року. 
Постановою старшого слідчого СВ Центрального ВП ГУ НП в Донецькій області Воробей А.О. від 26 грудня 2019 року було закрито кримінальне провадження № 12016050000000771 від 02 вересня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із відсутністю в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення. 
Згідно звіту про оцінку вартості (розміру) збитку, спричиненого пошкодженням транспортного засобу № 820 [07] 121016  від 21 жовтня 2016 року, оцінювача  ОСОБА_5 , вартість збитків, спричинених пошкодженням транспортного засобу «Geely GX2», реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 75 126,70 грн.(а.с.10-22)
Згідно з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , власником транспортного засобу «Geely GX2», реєстраційний номер НОМЕР_2 , є ОСОБА_1 .
Крім цього, позивач понесла витрати у зв`язку зі сплатою вартості проведеної експертизи вартості (розміру) збитку, спричиненого пошкодженням транспортного засобу, які складають 1300 грн. що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру № 10 від 21 жовтня 2016 року, а також витрати з пересилання поштової кореспонденції, які складають 38 грн., що підтверджується копією квитанції № 49760086 від 17 жовтня 2016 року.
Судом встановлено, що на момент вчинення ДТП, у ОСОБА_2 , якого в результаті було визнано винним у скоєнні ДТП, був відсутній поліс обов`язкового страхування відповідальності власника наземного транспортного засобу. 
У випадку, коли власник транспортного засобу не застрахував цивільно-правову відповідальність, то за приписами пункту а) ст. 41.1. Закону України « Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів « № 1961-IV, відшкодування шкоди завданої потерпілим здійснюється за рахунок коштів фонду захисту потерпілих МТСБУ.
Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з МТСБУ суми прямого збитку за пошкоджений транспортний засіб у розмірі 75 126,70 грн., суд першої інстанції поновив строк на звернення з позовною заявою, та виходив з того,що дорожньо-транспортна пригода, в ході якої було завдано збитки позивачу, мала місце 02 вересня 2016 року. Разом з цим, кримінальне провадження за фактом зазначеної ДТП було остаточно закрито лише 26 грудня 2019 року, а питання про притягнення відповідача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за цим фактом було вирішено 28 квітня 2020 року, тобто вже після звернення позивача до суду з позовною заявою, а тому  суд визнав  причини пропуску позивачем трьохрічного строку звернення  поважними. Крім того ,суд зазначив ,що  під час судового розгляду позивач надала суду копію експрес-накладної № 59000206414760 від 22 вересня 2016 року із зазначенням одержувача МТСБУ та відправника ОСОБА_1 на підтвердження звернення до відповідача МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування. Крім того, в матеріалах справи міститься повідомлення позивача про дорожньо-транспортну пригоду до МТСБУ, тобто з урахуванням встановлено , суд дійшов висновку , що позивач зверталась до відповідача МТСБУ саме з метою отримання страхового відшкодування. При цьому суд врахував, що зобов`язання МТСБУ витікають із положень саме закону, але за характером є ідентичними зобов`язанням страховика. Доводи представника МТСБУ про неотримання заяви від позивача вважав  необґрунтованими та безпідставними. Також,судом враховано, що розмір завданої ДТП шкоди відповідачем не спростований, відповідач не скористався правом заявити клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, тому звіт про оцінку вартості (розміру) збитку, спричиненого пошкодженням транспортного засобу є належним письмовим доказом стягнення шкоди, а сам відповідач несе ризики настання для нього негативних наслідків не реалізації його процесуальних прав. За таких обставин, дійшов  до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача до відповідача МТСБУ про стягнення суми збитку за пошкодження транспортного засобу у розмірі 75 126,70 грн. 

             З такими висновками суду   не можна погодитись виходячи з наступного . 
             Згідно п.2 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
           Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч.1 ст. 367 ЦПК України).
              Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
                Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
              Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
            Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
             Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
             Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України).
            Розглядаючи позов,суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін,але в межах заявлених вимог .
         Частиною 1 ст.1166 ЦК України передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
         Згідно з ч.ч.1,2 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
        Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).
        Відповідно до преамбули  Закону України « Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів « від 01 липня 2004 року № 1961-IV (далі - Закон № 1961-IV) , вказаний  нормативно-правовий акт регулює відносини у сфері обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди,заподіяної життю,здоров*ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України .
      Пунктом 2.1. ст.2 Закону № 1961-IV,  відносини у сфері обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України,Цивільним кодексом України,Законом України « Про страхування «, цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами,прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше,ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону. 
Згідно із п.41.1  ст.41 Закону № 1961-IV, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння: а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі.
Як встановлено , на момент настання ДТП  02 вересня 2016 року ,транспортний засіб «Skoda», державний номер НОМЕР_1 ,під керуванням відповідача ОСОБА_2 не було забезпечено договором обов*язкового страхування ,внаслідок чого позивач звернувся до суду з позовом до МТСБУ для відшкодування  шкоди в порядку підпунктів « а» пункту 41.1 ст.41 Закону № 1961-IV.
Відповідно до п.33.1.4 ст.33 Закону № 1961-IV, у разі настання дорожньо-транспортної пригоди,яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати),водій транспортного засобу,причетний до такої пригоди,зобов*язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Пунктом 33.3 ст.33  Закону № 1961-IV передбачений обов*язок водія та власників  транспортних засобів, причетних до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів).
Відповідно до п.33.1 ст.33-1 Закону № 1961-IV страхувальник, інша особа, відповідальність якої застрахована, водій транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.
Згідно з  п.34.1 ст.34 Закону № 1961-IV страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.
Згідно з п.34.2 ст.34 зазначеного Закону протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Як встановлено,02 вересня 2016 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Skoda »,державний номер НОМЕР_5 та транспортного засобу «Geely»,державний номер НОМЕР_2 .
22 вересня 2016 року,відповідно експрес-накладної № 59000206414760 нової пошти , власник пошкодженого транспортного  засобу «Geely»,державний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , в порядку ст.33 Закону  № 1961-IV,звернулася до МТСБУ за адресою : м.Київ,набережна Русанівська,8 , з повідомленням про настання ДТП ,про що свідчить його копія (а.с.98,102 ).
Відповідно до п.35.1 ст.35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; ґ) підпис заявника та дата подання заяви.
         Згідно з вимогами п.36.1. ст. 36 Закону страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
       За приписами пп 37.1.4. п.37.1. ст. 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
       Вказані строки є преклюзивними.
З дослідженої копії страхової справи № 36265 не вбачається заяви ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування (а.с.98-103).
Експрес-накладна № 59000211312886 нової пошти  від 17 жовтня 2016 року ,видана ОСОБА_1 , повний опис відправлення : документи ,на адресу приватної особи ОСОБА_4 АДРЕСА_1 (а.с.78),не свідчить про подачу МТСБУ заяви про страхове відшкодування .
Інших доказів на спростування зазначеного матеріали справи не містять.Позивач не надав суду першої та апеляційної інстанції  оригіналу або копії заяви про страхове відшкодування,яку надала до МТСБУ. 
На виконання ухвали Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 травня 2020 року  про витребування з МТСБУ м.Київ,Русанівський бульвар,буд.8 про те,чи був укладений договір на асистентські  послуги (чи інші) між МТСБУ з громадянином ОСОБА_4 ,відповідачем МТСБУ  надано повідомлення про те,що для проведення виплати страхового відшкодування,крім звернення з повідомленням про настання страхового відшкодування,заява про виплату страхового відшкодування від ОСОБА_1   на адресу МТСБУ подано не було.Щодо надання копії асистентського договору ,то зазначили , що між ОСОБА_4 та МТСБУ не було укладено жодного договору щодо врегулювання справи № 36265 .Крім того ,звернули увагу суду,що аварійні комісари МТСБУ залучаються тільки для проведення оцінки шкоди та отримання документів в порядку ст.56 Закону України «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів « . Направлення заяви про виплату страхового відшкодування невідомій особі не може бути підставою для виплати страхового відшкодування. Відповідно до офіційного сайту МТСБУ та Єдиного державного реєстру фізичних осіб-підприємців,юридичних осіб та громадських формувань юридична адреса МТСБУ : : 02154, м.Київ, Русанівський бульвар,8 ,поштова адреса : 02002,м.Київ,а/с 272.Інших адрес МТСБУ не вказано в жодному документі та дані адреси є єдиними для звернення потерпілих осіб (а.с.91-92,96-97). 
Дослідивши матеріали справи ,в межах доводів апеляційної скарги ,апеляційний суд  вважає необхідним звернути увагу  на те , що попереднє звернення потерпілого до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону № 1961-IV, загалом не є обов`язковим.
На доводи апеляційної скарги про те, що протягом установленого законом річного строку потерпілий (позивач) не звернувся до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, відтак втратив право на отримання такого відшкодування, апеляційний суд зазначає,що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст.5 Закону № 1961-IV).
Відповідно до 37.1.4 ст.37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: - неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
         При цьому, зазначений у п.37.1.4 ст.37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.
         Підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у ст.37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає.
        Тому, саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
          Разом з тим у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.
         У Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у ст.35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
         У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком.
         Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.
         У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст.36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.
          У системному зв`язку зі ст.36 зазначеного Закону вимоги пп.37.1.4 п.37.1 ст.37 Закону № 1961-IV щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації - не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.
         Отже, попереднє звернення потерпілого у випадках, передбачених законом, до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст.35 Закону № 1961-IV, загалом не є обов`язковим та не виключає право особи звернутися безпосередньо до суду із позовом про стягнення відповідного страхового відшкодування.
         Тому, навіть, якщо б потерпіла особа не зверталась до страховика із заявою про відшкодування шкоди і за таким відшкодуванням звернулась безпосередньо до суду в межах річного строку, страхове відшкодування необхідно стягнути.
        У справі, що розглядається, встановлено, що страховий випадок (ДТП) стався 02 вересня 2016  року.
        З досліджених матеріалів справи вбачається,що 02 вересня 2019 року вперше до суду з позовом ОСОБА_1 звернулась до МТСБУ , ОСОБА_2 ,в якій просила стягнути з МТСБУ на її користь суму прямого збитку у розмірі 75 126,70 грн (вартість збитку за пошкоджене авто),стягнути з ОСОБА_6 вартість за проведену експертизу у розмірі 1300 грн.,38 грн. за відправку поштою повідомлення відповідачу,30 000 грн. моральної шкоди,про що свідчить ухвала Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 жовтня 2019 року по справі № 263/13141/19,якою позовну заяву повернуто позивачу,на підставі ч.3 ст.185 ЦПК України,оскільки позивачем не в повному обсязі усунуті недоліки та  не сплачений судовий збір (а.с.40). З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається,що постановою Донецького апеляційного суду від 20 листопада 2019 року ухвалу Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 жовтня 2019 року скасовано та направлено справу до суду першої інстанції для продовження розгляду в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 09 грудня 2019 року відкрито проваження у справі в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та призначено до судового розгляду у порядку загального позовного провадження ,призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 грудня 2019 року,  в порядку п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України ,за заявою представника позивача адвоката Дьоміна О.М. про залишення позову без розгляду,оскільки необхідно,щоб позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди розглядалися одночасно з вимогами про стягнення прямого збитку та витрат на проведення експертизи ,позов про відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду. 
Повторно до суду з позовом ОСОБА_1 звернулася до МТСБУ , ОСОБА_2 про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 11 лютого 2020 року (а.с.3-7) . 
             Таким чином, оскільки ДТП  сталася 02 вересня 2016 року , потерпілий ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогою до страховика  11 лютого 2020 року (вперше 02 вересня 2019 року ),  22 вересня 2016 року надала  повідомлення про настання ДТП , заяви про страхове відшкодування у строки, передбачені пп. 37.1.4. п.37.1. ст. 37 Закону,МТСБУ не подавала, що  нею не спростовано, а тому на думку суду апеляційної інстанції  немає правових підстав для стягнення із МТСБУ  на користь  ОСОБА_1 страхового  відшкодування.
          Зазначений висновок апеляційного суду повністю узгоджується із правовою позицією Великої  Палати  ВС, викладеною, зокрема, в постановах від 05.06.2018 у справі № 910/7449/17, від 05.06.2018 р. у справі № 910/7449/17|12-104гс18, від 19.06.2019 р. у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), від 11.12.2019р. у справі № 465/4287/15|14-406цс19, згідно з якою право потерпілого (кредитора) на отримання страхового відшкодування не є безумовним, а пов`язується з поданням протягом року (трьох років) до страховика заяви (чи звернення до суду) про здійснення страхової виплати.
          Отже, за наслідками розгляду апеляційної скарги апеляційний суд  вважає, що позов в частині вимог до  МТСБУ  про стягнення суми збитку за пошкоджений транспортний засіб у розмірі 75 126,70 грн   є безпідставним і задоволенню не підлягає.
           З урахуванням  вищенаведеного,апеляційний суд  приходить до  висновку,що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального  права,неповно  з`ясував обставини,що мають значення для  справи, у зв`язку  із чим  приходить до висновку про  наявність правових підстав для задоволення апеляційної  скарги  МТСБУ , скасування рішення суду першої  інстанції в частині стягнення з МТСБУ суми прямого збитку за пошкоджений транспортний засіб у розмірі 75 126,70 грн на користь позивача та ухвалення нового рішення у вказаній частині про відмову у задоволенні позовних вимог .
        Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
       Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано  в частині стягнення суми  з МТСБУ та за новим рішенням  у задоволенні позовних вимог відмовлено , то необхідно , також скасувати додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 листопада 2020 року в частині стягнення з МТСБУ на користь позивача судового збору у розмірі 827 грн ,   та  у зв*язку  з переглядом справи  у суді апеляційної інстанції   стягнути з позивача на користь МТСБУ судові витрати  у розмірі 1261,20  грн. 
Керуючись ст.ст. 374,376,381,382  ЦПК України, апеляційний суд –
                                                                   П О С Т А Н О В И В  :

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України –задовольнити .

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 02 вересня 2020 року  в частині стягнення з Моторно (транспортного) страхового бюро України суми прямого збитку за пошкоджений транспортний засіб у розмірі 75 126,70 грн. на користь ОСОБА_1   та  додаткове рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 11 листопада 2020 року  в частині стягнення з  Моторно (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1   судового збору у розмірі 827 грн – скасувати та ухвалити у вказаній частині нове рішення . 

В  задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1   до Моторно (транспортного) страхового бюро України про стягнення суми прямого збитку за пошкоджений транспортний засіб – відмовити . 

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_6 ,яка мешкає за адресою : АДРЕСА_2    на користь   Моторно (транспортного) страхового бюро України,код ЄДРПОУ 21647131,місцезнаходження : 02154, м.Київ, Русанівський бульвар, 8  судові витрати , понесені у зв*язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі  1261 (одна тисяча двісті шістдесят одна ) грн 20 коп.  

            Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
           Повний текст постанови складений 19 січня 2021 року .

Судді: