ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2021 р.	Справа № 520/13607/19	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

Головуючого судді: Подобайло З.Г.,
Суддів: Григорова А.М. ,  Бартош Н.С. ,
за участю секретаря судового засідання Щеглової Г.О.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Офісу великих платників податків ДПС на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року, головуючий суддя І інстанції: Білова О.В.,  м. Харків, повний текст складено 13.07.20 року по справі № 520/13607/19

          за позовом        Комунального підприємства "Жилкомсервіс"  
          до        Офісу великих платників податків ДПС                
          про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» звернулось до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Офісу великих платників податків ДПС, в якому просить визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 10.09.2019 року №0000035413 в частині донарахувань в сумі 1365160700,00 грн. (1092128560,00 грн. основного платежу та 273032140,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій). 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року адміністративний позов Комунального підприємства «Жилкомсервіс» задоволено. Визнано протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення від 10.09.2019 року №0000035413 в частині донарахування в сумі 1365160700,00 грн. (1092128560,00 грн. основного платежу та 273032140,00 грн. штрафної (фінансової) санкції).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Офіс великих платників податків ДПС подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року та ухвалити постанову, якою відмовити  позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції при винесенні рішення не були враховані приписи пп.138.1 та 138.2 ст.138 ПК України, відповідно до яких фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму нарахованої в бухгалтерському обліку амортизації основних засобів та нематеріальних активів (а саме на суму 6 117 413 522,84 грн.) та зменшується на суму розрахованої амортизації основних засобів та нематеріальних активів відповідно до п.138.3 ст.138 Кодексу (а саме на суму 14 649 146 грн.) незалежно від того, чи включена така амортизація до складу доходів за правилами бухгалтерського обліку. Вказує, що при визначенні різниць відповідно до пп.138.1 та 138.2 ст.138 ПК України враховується вся сума нарахованої у звітному періоді амортизації основних засобів та нематеріальних активів, у тому числі об`єктів зовнішнього благоустрою з урахуванням їх дооцінки (переоцінки), що брала участь у визначенні фінансового результату до оподаткування, у тому числі у складі доходів. Стверджує, що суд першої інстанції не врахував даних положень, звільняючи позивача від застосування норм п.п.138.1 та 138.2 ст.138 ПК України, та не зазначив чітких причин, пославшись лише на правильне формування показників у додатку РІ до рядку 03 податкових декларацій з податку на прибуток підприємств за 2016-2018 роки, що були предметом перевірки. Вважає безпідставними висновки суду першої інстанції, що особливості нарахування амортизації підтверджується судовим рішенням по справі №520/5696/19 та податковою консультацією наданою ДПС (№870//6/99-00-07-02-06/ІПК від 02.03.2020 року), яка  жодним чином не підтверджує позицію суду або платника. Зазначає, що суд першої інстанції, посилаючись на податкову консультацію, не зазначив, в якій частині консультація визнає правомірною позицію платника щодо застосування пп.138.1 та 138.2 ст.138 ПК України. Також стверджує, що судом першої інстанції необґрунтовано враховано рішення першої та апеляційної інстанції по справі №520/5696/19, оскільки згідно з ч.5 ст.242 КАС України лише висновки Верховного Суду щодо застосування норм права враховуються судами при постановленні рішення. Вважає, що жодна з обставин, наведених в позовній заяві, не впливає на обов`язковість позивача дотримуватись вимог чинного законодавства, а тому не може бути підставою для скасування законно прийнятого податкового повідомлення-рішення.
Офіс великих платників податків ДПС, не погодившись з рішенням суду першої інстанції , подав апеляційну скаргу , вважає рішення суду таким, що прийняте при неправильному застосуванні норм матеріального права, порушенні норм процесуального права і містить висновки , які не відповідають обставинам справи, при винесенні рішення не були не враховані приписи пп. 138.1 та 138.2 ст. 138 ПКУ, суд наведеного не врахував, звільняючи позивача від застосування норм п.п. 138.1 та 138.2 ст. 138 ПКУ чітких причин не зазначив, лише послався на правильне формування показників у додатку РІ до рядку 03 податкових декларацій з податку на прибуток підприємств за 2016-018 роки, що були предметом перевірки. Звертає увагу, що податкова консультація жодним чином не підтверджує позицію суду або платника, суд посилаючись на неї не зазначив в який частині консультація визнає правомірною позицію платника щодо  застосування пп. 138.1 та 138.2 ст. 138 ПКУ. Просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 по справі № 520/13607/19, прийнявши по справі нове рішення, яким у задоволенні позову Комунального Підприємства «Жилкомсервіс» відмовити у повному обсязі. 
Комунальне підприємство «Жилкомсервіс» подало до суду відзив на апеляційну скаргу, вважає доводи та обґрунтування апеляційної скарги помилковими та безпідставними, рішення суду першої інстанції вважає законним та обґрунтованим, просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року без змін. Зазначає, що передані позивачу у господарське відання основні засоби (об`єкти зовнішнього благоустрою та житлові будинки) обліковуються, як безоплатно одержані і включені в додатковий капітал (а не в статутний),  тому одночасно з нарахуванням амортизації необхідно визначати і дохід на цю суму, який поглинається за рахунок зменшення додаткового капіталу, що зумовлено відповідністю доходів та витрат. Вважає, що за таких обставин математичний результат відповідної операції із нарахування амортизації має нульовий показник. Вказує, що нарахована позивачем амортизація оподаткована податком на прибуток та знайшла своє відображення в рядку 01 Податкових декларацій з податку на прибуток і відповідач цілком погоджується із тим, що обраховані суми амортизації та суми сплачених з такої амортизації податків є правильними та відповідають нормам ПК України і положенням П(С)БО, що прямо вказано в Акті перевірки (стор. 6-8), де зазначено, що перевіркою не встановлено завищення або заниження показників «доходу від будь-якої діяльності» та показників «фінансового результату до оподаткування». Стверджує, що об`єкти зовнішнього благоустрою та житлові будинки зношуються, як і всі основні засоби, але сума їх зношення не включається до собівартості послуг позивача, щоб невиправдано не завищувати вартість останніх, що доводить правомірність дій позивача. Зазначає, що амортизація переданих позивачу об`єктів зовнішнього благоустрою та житлових будинків по суті не несе жодних доходів, вона лише констатує стан їх поступового зношення та знецінення. Вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано враховано рішення першої та апеляційної інстанції по справі №520/5696/19, оскільки спірні правовідносини є аналогічними тим, що були досліджені в даній справі. 
Представники відповідача в судовому засіданні наполягав на задоволенні апеляційної скарги.
Представник позивача заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції відмовити у її задоволенні, рішення суду першої інстанції просив залишити в силі.
Згідно з ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін у судовому засіданні, перевіривши рішення суду та доводи апеляційної скарги, дослідивши письмові докази у їх сукупності, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено в суді апеляційної інстанції, що Харківським управлінням Офісу великих платників податків ДПС проведено документальну планову виїзну перевірку Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (код 34467793), за результатами якої складено акт від 16.08.2019 року №61/28-10-50-16-07/34467793 з питання дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2015 року по 30.09.2018 року та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період з 01.01.2015 року по 30.09.2018 року. 
Перевіркою, зокрема, встановлені порушення з податку на прибуток, а саме: пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.1, п.138.3 ст.138 ПК України від 02.12.2010 року №2755, зі змінами та доповненнями, що призвело до заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну суму 1 092 648 470 грн., у тому числі: за 2016 рік на суму 498 267 201 грн.; за 2017 рік на суму 329 505 687 грн.; за 9 місяців 2018 року на суму 264 875 582 грн.
Листом від 30.08.2019 року №3008-1/БИ (вх. від 30.08.2019 року №44343/10) КП «ЖИЛКОМСЕРВІС» було надано до Харківського управління Офісу великих платників податків ДПС заперечення на акт перевірки від 16.08.2019 року №61/28-10-50-16-07/34467793, в яких вказано, що підприємство не погоджується з висновками акту в частині порушення Комунального підприємства «Жилкомсервіс» пп.134.1.1 п.134.1 ст.134, п.138.1, п.138.3 ст.138 ПК України від 02.12.2010 року №2755, зі змінами та доповненнями, що призвело до заниження податку на прибуток в періоді, що перевірявся, на загальну 1 092 648 470 грн., у тому числі: за 2016 рік на суму 498 267 201 грн.; за 2017 рік на суму 329 505 687 грн.; за 9 місяців 2018 року на суму 264 875 582 грн.
За результатами розгляду заперечень №3008-1/БИ від 30.08.2019 року висновки акту залишились незмінними (відповідь від 10.09.2019 року №853/10/28-10-50-16-14).
Відповідачем винесено податкове повідомлення-рішення від 10.09.2019 року №0000035413, яким позивачу нараховано грошові зобов`язання з податку на прибуток в загальній сумі 1 365 810 587,50 грн. (з якої 1 092 648 470,00 грн. – за податковими зобов`язаннями, 273 162 117,5 – штрафними (фінансовими) санкціями)
За результатами розгляду скарги позивача ДПС України прийнято рішення від 22.11.2019 року №10409/6/93-00-08-08-02, яким податкове повідомлення-рішення від 10.09.2019 року №0000035413 залишено без змін, а скаргу позивача без задоволення.
Висновки акту перевірки про неможливість нарахування амортизації на переданий у господарське відання Комунального підприємства «Жилкомсервіс» житловий фонд, що призвело до нарахування податку на прибуток приватних підприємств в сумі 519910,00 грн. основного платежу та 129977,50 грн. штрафних (фінансових) санкцій, позивачем не оскаржується, отже обставини щодо вказаного порушення не входять до предмету доказування у цій справі, тому не підлягають встановленню.
В іншій частині з висновками акту перевірки, а саме щодо заниження різниць, на які збільшується фінансовий результат на суму нарахованої в бухгалтерському обліку та включеної до складу інших витрат діяльності, амортизації на об`єкти зовнішнього благоустрою та житлові будинки, що призвело до нарахування податку на прибуток приватних підприємств в сумі 1092128560,00 грн. основного платежу та 273032140,00 грн. штрафних (фінансових) санкцій (всього – в сумі 1 365 160 700,00 грн.) за спірним податковим повідомленням - рішенням, позивач не погоджується, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що особливості нарахування амортизації, які застосовуються позивачем відповідно до п.30 П(С)БО 7 «Основні засоби», правомірність якого підтверджена судовим рішенням від 09.09.2019 року по справі №520/5696/19 та відповідає змісту індивідуальної податкової консультації ДПС України від 02.03.2020 року №870/6/99-00-07-02-02-06/ІПК, доводить правомірність застосованого позивачем підходу до формування показників податкових декларацій з податку на прибуток за 2016-2018 роки в частині відображення податкових різниць відповідно до пп.138.1-138.3 ст.138 ПК України.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Відповідно до пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємств відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень розділу III "Податок на прибуток підприємств" Кодексу.
Різниці, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів формуються згідно з вимогами ст. 138 Податкового кодексу України.
Так, пунктом 138.1 ст. 138 Податкового кодексу України встановлено, що фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму нарахованої амортизації основних засобів та нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності та згідно з п. 138.2 ст. 138 Кодексу та зменшується на суму розрахованої амортизації основних засобів та нематеріальних активів відповідно до п. 138.3 ст. 138 Кодексу.
Порядок розрахунку амортизації основних засобів або нематеріальних активів та визначення об`єкта оподаткування встановлено п. 138.3 ст. 138 Податкового кодексу України.
Згідно з пп. 138.3.1 п. 138.3 ст. 138 Податкового кодексу України розрахунок амортизації основних засобів або нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності урахуванням обмежень, встановлених пп. 14.1.138 п. 14.1 ст. 14 розділу І цього Кодексу, підпунктами 138.3.2 - 138.3.4 п. 138.3 ст. 138 Кодексу.
Для розрахунку амортизації відповідно до положень пункту 138.3.1 визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку. 
Норми ПК України щодо порядку визначення податкових різниць, які виникають при нарахуванні амортизації, протягом 2016-2019 років не змінювались.
Тобто, припис пп. 138.3.1 п. 138.3 ст. 138 Податкового кодексу України передбачає здійснення розрахунку амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених цією ж статтею. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, крім “виробничого” методу.
Матеріали справи свідчать , що КП «Жилкомсервіс» створено Харківською міською радою, яка є єдиним учасником та органом управління підприємства. 
КП «Жилкомсервіс» є балансоутримувачем майна комунальної власності територіальної м.Харкова, зокрема, на балансі знаходяться об`єкти зовнішнього благоустрою та житлові будинки, отримані в господарське відання та не підлягають приватизації.
Відповідно, позивачем застосовується особливий порядок обліку окремих господарських операцій суб`єктів комунального сектору економіки, визначений в розділі III Положення про порядок бухгалтерського обліку окремих активів та операцій підприємств державного, комунального секторів економіки і господарських організацій, які володіють та/або користуються об`єктами державної, комунальної власності, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 19.12.2006 №1213.
Вказані обставини встановлені відносно позивача рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 по справі № 520/5696/19, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2019 р. (ухвалою Верховного Суду від 17.02.2020 р. по справі №520/5696/19 касаційну скаргу ДФС України повернуто, а ухвалою Верховного Суду від 27.07.2020 р. по справі №520/5696/19 ДПС України відмовлено у відкритті касаційного провадження при повторному поданні вказаної касаційної скарги) .
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, обставини встановлені відносно позивача рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 по справі № 520/5696/19, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2019 р. не підлягають доказуванню в силу приписів ч. 4 ст. 78 КАС України.
Так, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 по справі № 520/5696/19, яке залишено без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 12.12.2019 р. ,  скасовано індивідуальну податкову консультацію ДФС України від 17.05.2019 №2224/6/99-99-15-02-02-15-ІПК відносно КП «Жилкомсервіс».
Зі змісту вказаних вище судових рішень по справі №520/5696/19 вбачається, що КП «Жилкомсервіс»  звернувся в порядку ст. 52 ПК України до ДФС України з заявою про надання індивідуальної податкової консультації щодо порядку відображення амортизації об`єктів зовнішнього благоустрою та житлових будинків у податковій декларації з податку на прибуток підприємств та додатку РІ «Різниці» до рядка 03 РІ податкової декларації з податку на прибуток підприємств, враховуючи, що суми нарахованої амортизації, в тому числі на вартість основних засобів з урахуванням їх дооцінки, повністю скомпенсовані доходами, та вплив такої амортизації на формування фінансового результату дорівнює нулю.
На вказану заяву, КП «Жилкомсервіс»  отримав індивідуальну податкову консультацію, за змістом якої зазначено, що фінансовий результат до оподаткування збільшується на суму нарахованої у бухгалтерському обліку амортизації основних засобів або нематеріальних активів та зменшується на суму розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до п. 138.3 ст. 138 Кодексу незалежно від того, чи визнаний дохід пропорційно сумі нарахованої амортизації у складі доходів при визначенні фінансового результату до оподаткування, чи ні. Також зазначено, що різниці, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів та передбачають коригування фінансового результату до оподаткування на підставі пунктів 138.1 та 138.2 ст. 138 Кодексу (сума нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності та сума розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до п. 138.3 ст. 138 Кодексу) відображаються у рядках 1.1.1 та 1.2.1 АМ додатка РІ до рядка 03 РІ Податкової декларації з податку на прибуток підприємства, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 20.10.2015 № 897 без будь-якої скомпонованості.
Як вже зазначалось, вище вказана податкова консультація скасована судом, в ході чого як суд першої інстанції так і суд апеляційної інстанції вказав, що враховуючи особливості ведення бухгалтерського обліку житлово-комунальними підприємствами комунальної власності, що надана податкова консультація містить висновок щодо порядку відображення в декларації з податку на прибуток підприємств різниць, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів та передбачають коригування фінансового результату до оподаткування на підставі пунктів 138.1 та 138.2 ст. 138 Кодексу, застосування якого призведе до виникнення протиріччя між поняттям «амортизація», визначеного у п.п. 14.1.3 п. 14.1 ст. 14 ПК України та фактичним подвійним віднесенням сум амортизації до складу доходів Позивача
В межах розгляду вказаної справи суди зазначили, що позивачем в бухгалтерському  обліку одночасно з нарахуванням амортизації визнається дохід на цю суму за рахунок зменшення додаткового або статутного капіталу , що відповідає принципу відповідності доходів та витрат , таким чином , фінансовий результатам дорівнює нулю.  
КП “Жилкомсервіс” є балансоутримувачем об`єктів зовнішнього благоустрою та житлових будинків, і такі об`єкти були передані КП “Жилкомсервіс” у господарське відання, тобто, КП “Жилкомсервіс” не є власником переданих об`єктів зовнішнього благоустрою та житлових будинків.
Відповідно до п. 2 ст. 1 Методичних рекомендацій з бухгалтерського обліку основних засобів, затверджених наказом Мінфіну України від 30.09.2003 №561, отримані КП “Жилкомсервіс” у господарське відання об`єкти, належать до основних засобів, що не заперечувалося сторонами.
Отже, основні засоби, отримані у господарське відання та зараховані на баланс комунального підприємства, підлягають амортизації за правилами національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
Відповідно до пп. 14.1.3 п. 14.1 ст. 14 ПК України, амортизація - це систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації).
Для підприємств, які складають фінансову звітність за П(С)БО, методи нарахування амортизації необоротних матеріальних активів встановлені Положенням (стандартом) бухгалтерського обліку 7 “Основні засоби”, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 27.04.2000 р. №92 (надалі - П(С)БО 7), що, зокрема, не суперечить Податковому кодексу України.
Отже, позивач, який є житлово-комунальним підприємством, здійснює нарахування амортизації та облік основних засобів згідно з П(С)БО 7.
Судом встановлено, що П(С)БО 7 передбачає особливості нарахування амортизації для певних об`єктів, що обліковуються на балансах житлово-комунальних організацій, до яких безпосередньо і відноситься КП “Жилкомсервіс”.
Так, згідно з п.30 П(С)БО 7 одночасно на суму нарахованої амортизації об`єктів зовнішнього благоустрою та житлових будинків, що перебувають на балансах житлово-комунальних організацій, які належать до сфери управління органів місцевого самоврядування та місцевих органів виконавчої влади, а також автомобільних доріг загального користування збільшуються доходи цих підприємств і організацій із зменшенням додаткового капіталу (капіталу у дооцінках, у разі проведення переоцінки зазначених об`єктів), а при його недостатності - статутного капіталу.
Тобто, позивачем в бухгалтерському обліку одночасно з нарахуванням амортизації визнається дохід на цю суму за рахунок зменшення додаткового або статутного капіталу, що відповідає принципу відповідності доходів та витрат. Таким чином, фінансовий результат цієї операції дорівнюватиме нулю. Сума нарахованої амортизації не включається до собівартості послуг КП “Жилкомсервіс”, а включається до інших витрат, оскільки доходи при нарахуванні амортизації за безоплатно отриманими основними засобами відображаються на рахунку 74.
Застосування вказаних особливостей нарахування амортизації в бухгалтерському обліку житлово-комунальних підприємств призводить до того, що сума зносу об`єктів зовнішнього благоустрою та житлових будинків не включається до собівартості послуг КП “Жилкомсервіс”.
Судом встановлено, що на підставі п.30 П(С)БО 7 позивачем збільшено суму витрат підприємства на суму нарахованої амортизації (як це має робити будь-який суб`єкт господарювання) та одночасно збільшено суму доходів на суму нарахованої амортизації (тобто, на цю ж саму суму), але вже як житлово-комунальним підприємством, тобто вже як спеціальним суб`єктом, який зобов`язаний вести бухгалтерський облік саме таким особливим чином.
Так, вказана сума 6117413523,0грн. не приймала участь у визначені об`єкту оподаткування податку на прибуток, фактично позивачем ведеться окремий облік приміщень (об`єктів зовнішнього благоустрою та житлових будинків) , які передані КП “Жилкомсервіс” у господарське відання, при цьому не є власність КП “Жилкомсервіс” .
Таким чином, сума нарахованої амортизації об`єктів зовнішнього благоустрою та житлових будинків двічі прийняла участь у формуванні фінансового результату до оподаткування, який переноситься до декларації з податку на прибуток для визначення об`єкту оподаткування, у рядку 01 “Дохід від будь-якої діяльності (за вирахуванням непрямих податків), визначений за правилами бухгалтерського обліку”, та у рядку 02 “Фінансовий результат до оподаткування (прибуток, або збиток)”, визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності.
У рядку 1.1.1 додатку РІ до Декларації з податку на прибуток задекларовано всю суму нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку (пункт 138.1 статті 138  Податкового кодексу України), крім суми нарахованої амортизації об`єктів зовнішнього благоустрою та житлових будинків
Відповідно до п. 44.2 ст. 42 ПК України для обрахунку об`єкта оподаткування платник податку на прибуток використовує дані бухгалтерського обліку та фінансової звітності щодо доходів, витрат та фінансового результату до оподаткування. 
У податковій декларації з податку на прибуток підприємств (далі - Декларація) сума нарахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів у бухгалтерському обліку відображається у рядку 1.1.1 додатку РІ до Декларації.
У рядку 1.2.1 додатку РІ до Декларації відображається сума розрахованої амортизації основних засобів або нематеріальних активів відповідно до п. 138.3 ст. 138 розділу III Кодексу.
Колегія суддів зазначає , що передані позивачу у господарське відання основні засоби (об`єкти зовнішнього благоустрою та житлові будинки) обліковуються, як безоплатно одержані і включені в додатковий капітал (а не в статутний), а тому одночасно з нарахуванням амортизації необхідно визначати і дохід на цю суму, який поглинається за рахунок зменшення додаткового капіталу, що зумовлено відповідністю доходів та витрат. За таких обставин математичний результат відповідної операції із нарахування амортизації має нульовий показник.
З урахуванням висновків суду щодо здійснення розрахунку амортизації  за  пп. 138.3.1 п 138.3 ст. 138 ПК України відповідно до П(С)БО, викладених в рішеннях по справі № 520/5696/19 , суд першої інстанції дійшов вірного висновку , що позивачем правомірно сформовано показники додатку РІ до рядку 03 податкових декларацій з податку на прибуток підприємства за 2016-2018 роки, що були предметом перевірки.
Також, судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції , що позивач на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.09.2019 по справі № 520/5696/19 отримав від ДПС України нову податкову консультацію від 02.03.2020 № 870/6/99-00-07-02-02-06/ІПК.
Зміст вказаної податкової консультації частково відтворює зміст рішення суду від 09.09.2019 по справі № 520/5696/19, містить вказівку на особливості нарахування амортизації для певних об`єктів, що обліковуються на балансах житлово-комунальних організацій, до яких безпосередньо і відноситься позивач, та містить висновок, що суми нарахованої амортизації об`єктів зовнішнього благоустрою та житлових будинків, в тому числі на вартість основних засобів з урахуванням їх дооцінки, повністю скомпенсованої доходами (вплив такої амортизації на формування фінансового результату дорівнює нулю), відображаються таким КП у податковій декларації з податку на прибуток підприємства та додатку РІ до рядка 03 податкової декларації з податку на прибуток підприємства у встановленому порядку.
Тобто, зміст нової податкової консультації від 09.09.2019 року спростовує позицію  та висновків відповідача, викладених в акті перевірки. 
Відповідно до п.п 4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України діє презумпція правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу.
Враховуючи встановлені в ході розгляду справи обставини та виходячи з того, що підхід до методики формування різниць в податковому обліку з податку на прибуток житлово-комунального підприємства, застосований відповідачем, призводить до протиріччя між поняттям “амортизація”, визначеним у п.п. 14.1.3 п. 14.1 ст. 14 ПК України, та нормами пунктів 138.1 та 138.2 ст. 138 ПК України через фактичне подвійне віднесення сум амортизації до складу доходів позивача, суд вірно вважає наявними підстави для застосування при розгляді даної справи приписів п.п 4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України щодо конфлікту інтересів, який має вирішуватися на користь платника податків.
Враховуючи вищенаведене , колегія суддів погоджується з думкою суду першої інстанції , що особливості нарахування амортизації, які застосовуються позивачем відповідно до п.30 П(С)БО 7 “Основні засоби”, правомірність якого підтверджена судовим рішенням від 09.09.2019 по справі № 520/5696/19 та відповідає змісту індивідуальної податкової консультації ДПС України від 02.03.2020 № 870/6/99-00-07-02-02-06/ІПК, доводить правомірність застосованого позивачем підходу до формування показників податкових декларацій з податку на прибуток за 2016-2018 роки в частині відображення податкових різниць відповідно до пп. 138.1 - 138.3 ст. 138 ПК України.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач, відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, правомірність винесеного податкового повідомлення- рішення належним чином в суді не довів, у зв`язку з чим оскаржуване податкове повідомлення – рішення  підлягає скасуванню, а позовні вимоги є правомірними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги є безпідставними , не впливають на правомірність висновків суду, оскільки в апеляційній скарзі зазначено лише те, що постанова суду першої інстанції є незаконною, підлягає скасуванню у зв`язку із ненаданням судом належної правової оцінки обставинам справи та невірним застосуванням норм матеріального та процесуального права,  зміст апеляційної скарги , який повністю дублює заперечення на позов, подані до суду першої інстанції , містить виключно суб`єктивне бачення апелянта обставин справи, які розглянуто судом першої інстанції та надано належну правову оцінку, апелянтом у скарзі абсолютно не зазначено в чому ж конкретно виявилося ненадання судом першої інстанції належної правової оцінки обставинам справи, тобто які з них випали з поля зору суду, а які було досліджено невірно, а також не зазначено того, які ж висновки, натомість, повинні були б бути зроблені судом та не обґрунтовано  в чому полягає невірність застосування судом норм матеріального права, які саме норми та яким чином було порушено чи неправильно застосовано та яких процесуальних норм адміністративного судочинства не було дотримано судом під час розгляду даної адміністративної справи, а також не зазначено які з поданих доказів суд дослідив неправильно або неповно, а відповідно і підстави для скасування постанови суду першої інстанції відсутні.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
При цьому, у рішення ЄСПЛ по справі “Ґарсія Руіз проти Іспанії” (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Суд зазначає, що доводи апеляційної скарги є ідентичними тим, які були висловлені в суді першої інстанції та з урахуванням яких суд першої інстанції вже надав оцінку встановленим обставинам справи, інших обґрунтувань в апеляційній скарзі наведено не було.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції, вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення фактичних обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин норми матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу   залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 01.07.2020 року по справі № 520/13607/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Головуючий суддя 	(підпис)	З.Г. Подобайло	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.М. Григоров    Н.С. Бартош   	
Повний текст постанови складено  01.03.2021 року