Справа № 450/11/20                                Головуючий у 1 інстанції: Мельничук І.І. 
Провадження № 22-ц/811/2457/20                Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 85

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       26 січня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
                                        головуючого - судді Ніткевича А.В.,     
                                        суддів: Бойко С.М., Крайник Н.П., 
секретаря Юзефович Ю.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року в складі судді Мельничук І.І. у справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне територіальне управління юстиції у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення,-
встановила:
У січні 2020 року заявник звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ), та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ) є однією тією ж особою.
Вимоги обгрунтовував тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявив розбіжності у своїх документах, які порушують його права та інтереси. Так, у Свідоцтві про народження серії НОМЕР_2 вказано ОСОБА_1 , батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_4 . У Свідоцтві про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 вказано вже ОСОБА_1 . У Свідоцтві про народження серії НОМЕР_4 дочки ОСОБА_5 вказано батко - ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_6 . У Паспорті серії НОМЕР_5 вказано ОСОБА_1 . У договорі дарування будинку серії ААЕ № 514728 від 17.02.1997 року фігурує ОСОБА_1 . 
На даний час у заявника виникла необхідність реєстрації майнових прав в центрах надання адміністративних послуг реєстраційних службах та органах нотаріату, а також в інших органах, організаціях, установах, підприємствах, а наявна розбіжність не надає такої можливості щодо розпорядження правом власності у зв`язку із розбіжностями у документах. Схожі ситуації виникатимуть у заявника у майбутньому, оскільки його прізвище у деяких документах неодноразово зазнає неправильного перекладу з російської мови на українську.
Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Яцишин Іван Володимирович, заінтересована особа Головне територіальне управління юстиції у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовлено.
Рішення суду оскаржив представник заявника ОСОБА_2 .
Вважає, що рішення підлягає скасуванню, оскільки при його ухваленні неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, порушено норми матеріального та процесуального права.
Як і у заяві покликається на те, що ОСОБА_1 виявив розбіжності у своїх документах, що порушує його права та інтереси. 
Зокрема, у свідоцтві про народження, про укладення шлюбу та паспорті вказано прізвище ОСОБА_1 , при цьому у договорі дарування житлового будинку фігурує прізвище ОСОБА_1 .
Покликається на те, що на даний час виникла необхідність у реєстрації та перереєстраціє майнових прав, однак заявник не може реалізувати свої права, щодо розпорядженням правом власності, у зв`язку з розбіжностями у прізвищі, про що йому повідомлено у ЦНАП м. Львова.
При цьому, в апеляційній скарзі зазначає, що у ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» передбачено, що внесення змін до актового запису актів цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Після внесення змін до актового запису цивільного стану заявнику повторно видається свідоцтво про державну реєстрацію акта цивільного стану.
Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2020 року та ухвалити нове рішення, яким заяву про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції (ч. 3 ст. 360 ЦПК України).
В судове засідання 26 січня 2021 року заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 , представник заінтересованої особи Головного територіального управління юстиції у Львівській області не прибули, представник заявника ОСОБА_2 подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із сімейними обставинами, при цьому звернув увагу, що не отримував судової повістки про виклик в судове засідання, що не відповідає дійсності, оскільки судова повістка про виклик представника ОСОБА_2 направлена на його офіційну електронну адресу 16.11.2020, при цьому судова повстка заявнику ОСОБА_1 направлена поштовим відправленням та вручена 16.01.2021. 
На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з`явилися.
За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково враховуючи таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленимицією главою. 
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України).
Згідно із ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що не підлягають розгляду в порядку окремого провадження заяви про встановлення факту належності свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів цивільного стану, та інших документів, що посвідчують особу, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Крім цього, судами також не встановлюється тотожність осіб, а також імені, по батькові та прізвища осіб, по-різному записаних у документах.
Перевіряючи законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції колегія суддів враховує таке.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною 1 ст. 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Перелік фактів, що мають юридичне значення та які встановлюються в судовому порядку передбачений у ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утримання; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного чи природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статті 315 ЦПК України).
Згідно із ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.
Упункті 1 постанови Пленум Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" (зі змінами і доповненнями) зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду в порядку окремого провадження за таких умов: факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету, для якої необхідне його встановлення. Один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні.
Отже, в порядку окремого провадження розглядаються справи за заявою фізичних осіб про встановлення фактів, якщо встановлення фактів не пов`язується із наступним вирішенням спору про право, і чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та просив встановити факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є однією тією ж особою.
При цьому зазначав, що виявив розбіжності у своїх документах, що унеможливлює розпорядження майновими правами, відтак порушує його інтереси.
Зокрема, у свідоцтві про народження та паспорті прізвище зазначено ОСОБА_1 , однак у свідоцтві про одруження та народження дитини, а також договорі дарування житлового будинку його прізвище значиться, як « ОСОБА_1 » (а.с. 3-7). 
Таким чином, заявник фактично просить встановити його тотожність, оскільки його прізвища у відповідних документах були зазначені по-різному.
 Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» ідентифікація особи - встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.
Згідно із ст. 10 Закону внесення інформації до Реєстру здійснюється уповноваженими суб`єктами за зверненням заявника, на підставі інформації державних органів реєстрації актів цивільного стану, органів реєстрації фізичних осіб, а також інформації органів виконавчої влади, інших державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування з дотриманням вимог Закону України «Про захист персональних даних».
Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку.
Згідно із пунктом 2.13.3 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 (далі - Правила), підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану, зокрема, є висновок районного, районного у містах, міського (міст обласного значення), міськрайонного, міжрайонноговідділу державної реєстрації актів цивільного стануголовного територіального управління юстиції або дипломатичного представництва чи консульської установи України.
Пунктом 1.15 Правил визначено, що відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні або анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку.
Тобто, законом визначений спеціальний, позасудовий порядок внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновленнення або анулювання.
В свою чергу, з матеріалів справи вбачається, що заявник ОСОБА_1 не звертався до компетентного органу із заявою про внесення змін до актових записів, при цьому останній не позбавлений права оскаржити відмову відповідного органу реєстрації актів цивільного стану, як суб`єкта владних повноважень, у внесенні змін до актового запису, в судовому порядку.
Окремо колегія суддів звертає увагу на роз`яснення, надані у пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» за якими, заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п. 6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. 
Тобто, юридичний факт про встановлення тотожності особи за законом не підлягає судовому розгляду.
Схожого висновку дійшов і Верховний Суд у постанові від 15.10.2020, справа №641/1386/18 (провадження №61-19317св19).
При цьому, вимогу про встановлення належності ОСОБА_1 договору дарування житлового будинку, заявник не пред`являв.
Разом з цим, якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження на підставі ч. 2 ст. 122 ЦПК України 2004 року, а коли справу вже порушено - закриває провадження в ній на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України 2004 року (п. 3 вищезазначеної постанови Пленуму).
Таким чином, фактично правильно встановивши спірні правовідносини та дійшовши правильного висновку про те, що юридичний факт, який просить встановити заявник, у судовому порядку не встановлюється, суд першої інстанції у мотивувальній частині помилився, зазначивши про необхідність відмови у задоволенні позову, розглядаючи заяву в окремому провадженні та з процесуальним наслідком за результатами подання відповідної заяви, а саме необхідності розгляду заяви по суті вимог. 
В свою чергу, підстави закриття провадження у справі визначені ст. 255 ЦПК України.
Зокрема, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п. 1 ч. 1 цієї статті).
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Згідно вимог ч. 1 ч. 377 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині є підстави, передбачені статтями 255 та 257 цього Кодексу.
Якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
Враховуючи наведене, провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі ч. 1 ст. 377, п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, оскільки заявлене питання не може бути встановлено у порядку, визначеному ЦПК України для розгляду справ в окремому провадженні, що має наслідком скасування оскаржуваного рішення та свідчить про часткову підставність доводів апеляційної скарги.
При цьому, заявнику роз`яснюється, що порушене ним питання може бути вирішено шляхом звернення до відповідного органу державної реєстрації актів цивільного стану, а у разі відмови, дії останнього можуть бути оскаржені до суду в порядку, передбаченому КАС України.
Керуючись п. 1 ч. 1, ст. 255, п. 4 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 377, 382-384 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 10 лютого 2020 рокускасувати.
Провадження у справі за заявою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , заінтересована особа Головне територіальне управління юстиції у Львівській області про встановлення факту, що має юридичне значення - закрити.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд питання внесення змін до актових записів цивільного стану віднесено до органів державної реєстрації актів цивільного стану, а у разі незгоди з їх рішеннями, такі можуть бути оскаржені у порядку адміністративного судочинства.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 26 січня 2021 року.

Головуючий:                                                                                          А.В. Ніткевич   

Судді:                                                                        С.М. Бойко
                                                                                                                        
Н.П. Крайник