ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

22 січня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 751/4142/20
Головуючий у першій інстанції - Ченцова С. М.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/235/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів: Бечка Є.М., Онищенко О.І.

сторони: 
позивач: ОСОБА_1 
відповідач: ОСОБА_2 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова у складі судді Ченцової С.М. від 21 вересня 2020 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, 

                            В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/2 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з дати пред`явлення позову до суду, і до досягнення дитиною повноліття. Вимоги заявленого позову ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає разом з нею. У позові ОСОБА_1 вказувала, що обов`язок щодо утримання дочки ОСОБА_3 покладається на неї, і вона намагається матеріально забезпечувати інтереси своєї дитини. При цьому, позивач зазначає, що відповідач є працездатною особою, на утриманні інших осіб він не має, і як батько їх малолітньої дитини, має обов`язок щодо утримання дочки ОСОБА_3 до досягнення нею повноліття.    

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.09.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задоволено частково. Судом стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.06.2020 року і до повноліття дитини. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.09.2020 року, та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог. Доводи апеляційної скарги вказують, що оскаржуване рішення суду першої інстанції від 21.09.2020 року є незаконним та необґрунтованим. Доводи апеляційної скарги зазначають, що сторони даного спору перебувають в зареєстрованому шлюбі, проживають однією сім`єю, разом утримують за рахунок спільного сімейного бюджету дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , займаються її духовним, фізичним розвитком, слідкують за станом здоров`я дитини. З посиланням на статті: 3,150,180,181 Сімейного Кодексу України, статті 8,11 Закону України "Про охорону дитинства", постанову Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі №333/6020/16-ц, провадження №14-616цс18, ОСОБА_2 у доводах апеляційної скарги стверджує, що суд першої інстанції, розглянувши дану справу без участі сторін спору, не з`ясував обставини справи, та дійшов висновку, що дитина сторін перебуває лише на утриманні позивача. Доводи апеляційної скарги вказують, що сторони спору ведуть спільне господарство, при цьому разом виховують та матеріально забезпечують дочку ОСОБА_3 . Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, та не звернув уваги на ті обставини, що позивач не довела факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо матеріального забезпечення дочки сторін спору. За даних обставин, у доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позову ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на утримання їх дитини.          

У письмових поясненнях ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення у зв`язку із її безпідставністю, та залишити без змін обгрунтоване рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.09.2020 року.  

Відповідно до приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.09.2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, без повідомлення учасників справи.  
У запереченнях на письмові пояснення на апеляційну скаргу на рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.09.2020року відповідач ОСОБА_2 просить суд розглянути його апеляційну скаргу в судовому засіданні (а.с.71). 
Виходячи із приписів ч.3 статті 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи, апеляційний суд не вбачає підстав для розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи, і за даних обставин, вищезазначене клопотання відповідача ОСОБА_2 задоволенню не підлягає.        

Згідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. 
Як вбачається з повідомлень про вручення поштових відправлень, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 отримали копії ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи.  

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.  

В ході судового розгляду даної справи судом було встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому 08.10.2014 року шлюбі (а.с.5), та є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5). 
Як вбачається з ухвали Новозаводського районного суду м.Чернігова від 11.08.2020 року (а.с.22), позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу було залишено без розгляду.  
Справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини судом першої інстанції було розглянуто за відсутності сторін даного спору, належним чином повідомлених про час і місце розгляду даної справи (а.с.25,27).   

Рішенням Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.09.2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задоволено частково. Судом стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини - дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.06.2020 року і до повноліття дитини. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп. 
Як вбачається із оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.09.2020 року, частково задовольняючи вимоги заявленого ОСОБА_1 позову, суд першої інстанції на підставі приписів норм права, які регламентують спірні правовідносини, в тому числі, і на підставі положень статей: 180,181,182 Сімейного кодексу України, та фактичних обставин справи, дійшов висновку про часткове задоволення вимог заявленого позову. 
Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків рішення суду першої інстанції від 21.09.2020 року фактичним обставинам справи та нормам права, які регулюють спірні правовідносини, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.09.2020 року, оскільки вказані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи.   

Відповідач ОСОБА_2 у доводах апеляційної скарги стверджує, що суд першої інстанції, розглянувши дану справу без участі сторін спору, не з`ясував обставини справи, та дійшов висновку, що дитина сторін перебуває лише на утриманні позивача. Доводи апеляційної скарги вказують, що сторони спору ведуть спільне господарство, при цьому разом виховують та матеріально забезпечують дочку ОСОБА_3 . Доводи апеляційної скарги зазначають, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, та не звернув уваги на ті обставини, що позивач не довела факту ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо матеріального забезпечення дочки сторін спору. За даних обставин, у доводах апеляційної скарги ОСОБА_2 стверджує, що відсутні правові підстави для задоволення вимог позову ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на утримання їх дитини. 

Відповідно до приписів ч.1 статті 367 ЦПК України, яка регламентує межі розгляду справи судом апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.     

Як вбачається з апеляційної скарги ОСОБА_2 , відповідач зазначає про відсутність правових підстав для задоволення вимог позову ОСОБА_1 про стягнення з нього аліментів на утримання їх дитини, не оскаржуючи при цьому розміру стягнутих аліментів на користь позивача на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .   
Апеляційний суд вважає, що вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.09.2020 року, оскільки дані доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. При  цьому, доводи апеляційної скарги відносно того, що відсутні правові підстави для задоволення вимог заявленого ОСОБА_1 до ОСОБА_2 позову про стягнення аліментів на утримання дитини, є необґрунтованими. 
З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно статті 3 (ч.1) Конвенції про права дитини, 20.11.1989 року, (редакція зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), Конвенцію ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Частинами 2,3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Згідно статті 180 Сімейного кодексу України, яка регламентує обов`язок батьків утримувати дитину, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 
Відповідно до приписів ч.1 статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1)стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3)наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1)наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно ч.2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. 

Відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду  від 03.04.2019 року, справа №333/6020/16-ц, провадження №14-616цс18, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку.           
   
Доводи апеляційної скарги відносно того, що суд першої інстанції, розглянувши дану справу без участі сторін спору, не з`ясував обставини справи, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.09.2020 року. Оскільки, як вбачається з матеріалів справи, справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини судом першої інстанції було розглянуто за відсутності сторін даного спору, належним чином повідомлених про час і місце розгляду даної справи (а.с.25,27). При цьому, як зазначено у рішенні суду першої інстанції від 21.09.2020 року, відповідач відзиву у встановлений судом строк не надав.   
    
До апеляційної скарги відповідачем ОСОБА_2 було додано копії: довідки №439/124/141/2020 від 01.10.2020 року про його перебування на службі за місцем роботи 21.09.2020 року; службової характеристики на ОСОБА_2 ; свідоцтва про шлюб; акту про проживання особи без реєстрації від 23.10.2020 року; довідки від 22.10.2020 року №5591 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку станом на 21.10.2020 року; довідки про доходи №821/124/21/01-2020 від 21.10.2020 року; Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.42-49).
Крім того, відповідачем ОСОБА_2 було надано апеляційному суду: інформацію Чернігівського дошкільного навчального закладу №54 Чернігівської міської ради від 14.12.2020 року №60 (а.с.72) про те, що дитиною ОСОБА_3 опікуються її батьки та бабуся ОСОБА_5 ; нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_6 , розпорядника квартири АДРЕСА_1 , про те, що у зазначеній квартирі він надає можливість проживати з початку листопада 2020 року ОСОБА_2 разом з дружиною ОСОБА_1 та дочкою ОСОБА_3 (а.с.77-82).   

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч.1, ч.3  статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 

Приймаючи до уваги вищенаведені норми права, та виходячи із засад змагальності сторін, визначених ч.1 статті 12 ЦПК України, надані відповідачем документи не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.09.2020 року. Зазначені документи не підтверджують доводи відповідача ОСОБА_2 відносно того, що він у добровільному порядку, в повному обсязі забезпечує матеріальне утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки не містять в собі відповідної інформації щодо вказаних обставин.    

Виходячи із приписів вищезазначених норм права, які регламентують спірні правовідносини, необхідно зробити висновок, що обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. 

Відповідно до положень ч.1,ч.6 статті 81 ЦПК України, яка регламентує обов`язок доказування і подання доказів, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 

Наявними у справі доказами не підтверджуються посилання відповідача ОСОБА_2 відносно того, що він у добровільному порядку, в повному обсязі забезпечує матеріальне утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сам лише факт спільного проживання сторін даного спору, на що посилається відповідач в доводах апеляційної скарги, навіть за умови його доведеності по справі, не може бути беззаперечним підтвердженням тих обставин, що відповідач ОСОБА_2 у добровільному порядку, в повному обсязі забезпечує матеріальне утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Матеріали даної цивільної справи не містять в собі належних та достатніх доказів, у розумінні статей: 77,80 ЦПК України, на підтвердження вказаних обставин.    

Приписами ч.1 статті 141 Сімейного кодексу України регламентовано, що мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. 

Відповідно до статей 18 (ч.1), 27 (ч.1,ч.2) Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. 
Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

У п.54 рішення Європейського Суду з прав людини від 07.12.2006 року, заява №31111/04 у справі "Хант проти України" зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v.Sweden (№2), від 27.11.1992 року, Серія А, №250, ст.35-36, п.90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції від 21.09.2020 року. Оскільки обставини, на які посилається ОСОБА_2 в доводах апеляційної скарги, не спростовують вірного по суті висновку суду першої інстанції про часткове задоволення вимог заявленого позову, та не звільняють відповідача від обов`язку утримувати дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення нею повноліття, як це регламентовано приписами статті 180 Сімейного кодексу України. Рішення суду першої інстанції від 21.09.2020 року щодо стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у визначеному судом розмірі на утримання малолітньої дитини сторін даного спору, ухвалено на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини, та на основі з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом в ході розгляду даної справи.

Керуючись статтями: 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 

                           П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21 вересня 2020 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 22.01.2021 року. 

Головуючий:                                                  Судді: