Ухвала
 
18 лютого 2021 року
м. Київ
 
справа № 640/748/19
провадження № 61-752ск21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Усика Г. І. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на постанову Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року у справі за позовом Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Шоста Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Уварова Анастасія Вікторівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору купівлі - продажу, визнання спадщини відумерлою та передання її у власність територіальної громади м. Харкова, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Харківської місцевої прокуратури 
№ 2, ОСОБА_1 , треті особи: Шоста Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Уварова Анастасія Вікторівна, про визнання права власності на квартиру,
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2019 року Харківська місцева прокуратура № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 , треті особи: Шоста Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Уварова А. В., про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору купівлі - продажу, визнання спадщини відумерлою та передання її у власність територіальної громади м. Харкова.
 
У вересні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до Харківської місцевої прокуратури № 2, ОСОБА_1 , треті особи: Шоста Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Уварова Анастасія Вікторівна, про визнання права власності на квартиру.
 
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 05 лютого 2020 року позов Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради задоволено, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Визнано свідоцтво про право на спадщину № 6-1095 від 02.12.2017, видане Шостою харківською державною нотаріальною конторою Страховій А. В., недійсним. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 18 грудня 2017 року 
№ 173, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 
Уваровою А. В. за № 38804953. Визнано відумерлою спадщину у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка відкрилась після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передано її у власність територіальної громади м. Харкова в особі Харківської міської ради. Вирішено питання розподілу судових витрат. 
 
Постановою Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Київського районного суду 
м. Харкова від 05 лютого 2020 року в частині задоволення позову Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині. 
 
У січні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга заступника керівника Харківської обласної прокуратури на постанову Харківського апеляційного суду від 03 грудня 2020 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 січня 2021 року клопотання заступника керівника Харківської обласної прокуратури про поновлення строку задоволено, поновлено заявнику строк на касаційне оскарження постанови апеляційного суду, касаційну скаргу залишено без руху та надано строк до 19 лютого 2021 року для доплати судового збору.
 
У лютому 2021 року на виконання вимог указаної ухвали касаційного суду до Верховного Суду надійшла заява Харківської обласної прокуратури про усунення недоліків, до якої доданий оригінал платіжного доручення про сплату судового збору у належному розмірі.
 
Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обгрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Як на підставу касаційного оскарження заявник посилається на те, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17, від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц та Верховним Судом у постановах від 17 грудня 2019 року у справі № 641/1793/17, від 18 грудня 2019 року у справі № 761/29966/16-ц, 
від 19 грудня 2019 року у справі № 520/11429/17, від 19 грудня 2019 року у справі № 916/1041/17, від 21 лютого 2020 року у справі № 813/2646/18 та від 22 квітня 2020 року у справі № 200/14136/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Перевіряючи наведені заявником доводи, суд касаційної інстанції вважає за необхідне зауважити, що у справі № 917/1345/17 предметом спору були вимоги про стягнення безпідставно набутих коштів; у справі № 202/4494/16-ц - стягнення заборгованості за кредитним договором; у справі № 641/1793/17 - стягнення заборгованості за договором позики; у справі № 761/29966/16-ц - відшкодування шкоди, завданої залиттям; у справі № 520/11429/17 - скасування державної реєстрації, витребування майна; у справі № 916/1041/17 - визнання незаконними та скасування рішень, визнання недійсним з моменту укладення договору оренди землі; у справі № 813/2646/18 - стягнення компенсації за невикористану відпустку; у справі № 200/14136/17 - вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю.
 
Ураховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження на підставі положень пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України, оскільки посилання заявника на неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених у вказаних вище постановах є безпідставними з огляду на те, що в указаних справах предмет і підстави позову, а також встановлені судами фактичні обставини справи та застосовані норми матеріального права не є подібними.
 
Разом із тим, як на підставу касаційного оскарження судових рішень заявник також посилається на те, що суди попередніх інстанцій застосували норми матеріального права, зокрема статей 178, 203, 391, 661, 1258, 1277, 1301 Цивільного кодексу України, статті 68 Закону України «Про нотаріат», без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 521/8368/15-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі 
№ 520/11547/15-ц, від 06 листопада 2019 року у справі № 641/1689/15-ц, 
від 18 грудня 2019 року у справі № 643/10756/16-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 640/17297/15-ц, від 20 травня 2020 року у справі № 522/11473/15-ц, 
від 01 липня 2020 року у справі № 344/2548/17, від 02 вересня 2020 року у справі № 755/12071/18, від 28 вересня 2020 року у справі № 522/14953/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України), а також встановили обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів (пункт 4 частини третьої статті 411 ЦПК України).
 
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України. Наведені у ній доводи підлягають перевірці за матеріалами справи, а тому згідно частини сьомої статті 394 ЦПК України наявні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Касаційне провадження у цій справі відкривається на підставі пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 389, 392, 394, 395, ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом Харківської місцевої прокуратури № 2 в інтересах держави в особі Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи: Шоста Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Уварова Анастасія Вікторівна, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання недійсним договору купівлі - продажу, визнання спадщини відумерлою та передання її у власність територіальної громади м. Харкова, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Харківської місцевої прокуратури № 2, ОСОБА_1 , треті особи: Шоста Харківська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Уварова Анастасія Вікторівна, про визнання права власності на квартиру, за касаційною скаргою заступника керівника Харківської обласної прокуратури на постанову Харківського апеляційного суду від 03 грудня 
2020 року
 
Витребувати з Київського районного суду м. Харковацивільну справу 
№ 640/748/19.
 
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 19 березня 2021 року.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                       Г. І. Усик
І. Ю. Гулейков
О. В. Ступак