ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2021 року	Львів	Справа № 260/2860/20 пров. № А/857/870/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії:
головуючого судді                                                    Ніколіна В.В.
суддів                                                                         Большакової О.О., Гінди О.М.
за участі секретаря судового засідання                        Кітраль Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області на ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року (суддя – Рейті С.І., м. Ужгород) про забезпечення позову у справі за адміністративним позовом Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" до Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визнання протиправним та скасування рішення,-
ВСТАНОВИВ:
КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" у вересні 2020 року звернулося до суду з адміністративним позовом до Коритнянської сільської ради, у якому просило визнати протиправним та скасувати рішення 38 сесії 7 скликання Коритнянської сільської ради від 16.03.2020 № 850 "Про затвердження детального плану території".
Позивачем 11.11.2020 подано заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом зупинення дії оскарженого рішення 38 сесії 7 скликання Коритнянської сільської ради від 16.03.2020 року № 850 "Про затвердження детального плану сільського населеного пункту села Коритняни, Ужгородського району". Заява обґрунтована тим, що відповідно до рішення 38 сесії 7 скликання Коритнянської сільської ради від 16.03.2020 року № 850 "Про затвердження детального плану сільського населеного пункту села Коритняни, Ужгородського району" громадянами здійснюється будівництво житлових будинків у ІІ поясі Зони санітарної охорони водозабору "Минай", що завдасть непоправної шкоди навколишньому природному середовищу, державним інтересам, охоронюваним правам і інтересам позивача (заявника), громадським та приватним інтересам, а відновлення порушених прав буде унеможливлене або потребуватиме значних зусиль, часу та витрат.
Ухвалою  Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року заяву КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" про забезпечення позову задоволено.  Вжито заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскарженого рішення 38 сесії 7 скликання Коритнянської сільської ради від 16 березня 2020 року № 850 "Про затвердження детального плану території".
Не погодившись із постановленою ухвалою, її оскаржив відповідач, який із покликанням на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати таку ухвалу та відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову.  В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказує, що КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" у межах даної справи вже зверталося із заявою про забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення. Ухвалою від 03.09.2020 Закарпатський окружний адміністративний суд у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі №260/2860/20 шляхом зупинення спірного рішення – відмовив. З цього приводу Коритнянська сільська рада зазначає, що з часу відмови у забезпеченні позову обставини не змінилися, а тому наведені судом мотиви та підстави для забезпечення позову у спірній ухвалі необґрунтовані. Також судом першої інстанції не враховано, що забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення не призведе до ефективного тимчасового захисту інтересів позивача від ймовірних порушень з боку третіх осіб.
Позивач  подав відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на правильність висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для забезпечення позову, тому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення може істотно ускладнити ефективний захист і поновлення прав та інтересів позивача, за захистом, яких він звернувся. 
Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується з огляду на наступне.
Згідно з ч.2   ст.150 КАС України   забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо:1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Із змісту вимог ч.2   ст.151 КАС України   слідує, що заходи забезпечення позову повинні відповідати і бути спів розмірними заявленим позовним вимогам, повинні бути безпосередньо пов`язаними з предметом спору, необхідними і достатніми для забезпечення виконання судового рішення.
Системний аналіз   ст.150 КАС України   дає підстави для висновку, що заходи забезпечення позову можуть вживатися виключно у випадках, коли невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; або очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Згідно з ч.1   ст.151 КАС України   позов може бути забезпечено, крім іншого, шляхом: зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; забороною відповідачу вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору.
Відповідно до роз`яснень, які наведені у   постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 «Про практику застосування судами процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» при розгляді заяв про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Тобто, інститут забезпечення адміністративного позову є однією з гарантій захисту прав, свобод та законних інтересів юридичних та фізичних осіб - позивачів в адміністративному процесі, механізмом, який покликаний забезпечити реальне та неухильне виконання судового рішення прийнятого в адміністративній справі.
При цьому заходи забезпечення мають бути вжиті лише в межах позовних вимог та бути адекватними та співмірними з позовними вимогами.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з майновими наслідками заборони відповідачеві вчиняти певні дії.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
При цьому, в ухвалі про забезпечення позову суд повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку про існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення у справі, а також вказати, в чому будуть полягати дії, направлені на відновлення прав позивача, оцінити складність вчинення цих дій, встановити, що витрати, пов`язані з відновленням прав, будуть значними.
Судом першої інстанції встановлено, що у зв`язку з необхідністю збільшення продуктивності підземного водозабору "Минай" на підставі розпорядження виконавчого комітету Закарпатської обласної ради народних депутатів від 08.12.1977 № 548 складено акт відбору площадки під свердловини на Минайському водозаборі від 08.12.1977.
21.11.1978 року заступником міністра житлово-комунального господарства УССР погоджено вибір земельних ділянок для розширення Минайського водозабору для водопостачання м. Ужгорода шляхом розміщення свердловин і під`їзних шляхів до них площею 8,57 га, з яких 4,85 га ріллі, 3,72 га шляхів на землях колгоспів ім. Калініна 2,12 га, ім. Горького – 6,45 га та з тимчасовим зайняттям 27,6 га земель цих колгоспів для прокладання інженерних комунікацій.
У подальшому на підставі завдання на проектування об`єкта "Розширення і реконструкція Минайського водозабору для водопостачання м. Ужгорода", погодженого заступником голови Закарпатської обласної ради народних депутатів 17.02.1978 та затвердженого заступником міністра житлово-комунального господарства УССР 24.02.1978, на замовлення ПУВКХ м. Ужгорода (тепер – КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода") Львівською філією "Укрюжгипрокоммунстрой" розроблено техно-робочий проект "Розширення і реконструкція Минайського водозабору для водопостачання м. Ужгорода".
Рішенням виконавчого комітету Закарпатської обласної ради народних депутатів №25 від 22.01.1980 "Про зони санітарної охорони водопроводу м. Ужгород", серед іншого, встановлено зони санітарної охорони першого поясу для всіх джерел водопостачання Минайського водозабору, водопровідного каналу Кам`яниця – Ужгород з огородженням по всій його довжині згідно з додатком; встановлено зони санітарної охорони другого поясу, в тому числі, підземних джерел водопостачання Минайського водозабору, водовід від Минайського водозабору до вул. Енгельса в м. Ужгороді згідно з додатком.
КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" 09.10.2003 надано спеціальний дозвіл на користування надрами № 3237 на видобування підземних вод для господарсько-питного водопостачання м. Ужгорода Ужлаторицького родовища ділянки "Минай" (22 свердловини) та "Галоч" (3 свердловини).
КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" 16.12.2016 надано дозвіл на спеціальне водокористування УКР № 901-А/ЗАК, в тому числі, з підземних джерел водопостачання прісної води (свердловина Ужлаторицького родовища ділянки "Минай").
У 2018 році   КП "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" розроблено проект "Зона санітарної охорони водозабору "Минай"", затверджений директором КП "Водоканал м. Ужгорода" 14.03.2018 року. Відповідно до цього проекту, зона санітарної охорони водозабору "Минай" складається з першого, другого та третього поясів в межах, визначених в картографічних матеріалах, що є додатками до нього, аналітичні розрахунки меж яких виконані в проекті "Зона санітарної охорони водозабору "Минай", розробленому ВКФ "Крокус" в 2002 році.
Зазначений проект погоджено Державною службою геології та надр України (лист № 8703/03/10-08 від 21.05.2018), сектором у Закарпатській області Державного агентства водних ресурсів України (лист № 938/ЗК/30-18 від 05.10.2018), Головним управлінням Держпродспоживслужби в Закарпатській області (лист № 04.04.02/4628 від 04.12.2018), постійною комісією з питань екології та використання природних ресурсів Закарпатської обласної ради (висновок від 27.03.2019).
Проект "Зона санітарної охорони водозабору "Минай"" було розглянуто 28.03.2019 на засіданні міжвідомчої комісії облдержадміністрації з питань ефективного використання родовищ корисних копалин на території області, за результатами чого прийнято рішення про погодження Комунальному підприємству "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" І та ІІ зони санітарної охорони водозабору Минай, з якого здійснюється централізоване водопостачання населення м. Ужгород.
Рішенням чотирнадцятої сесії VII скликання Закарпатської обласної ради № 1424 від 04.04.2019, враховуючи висновки постійної комісії з питань екології та використання природних ресурсів, на підставі ст. 43 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", ст. ст. 8-1, 93 Водного кодексу України, постанови Кабінету Міністрів України від 18.12.1998 року № 2024, затверджено проект "Зона санітарної охорони водозабору "Минай" Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" ділянка Минай, яка знаходиться в Ужгородському районі Закарпатської області у складі І та ІІ поясів особливого режиму.
Рішенням Коритнянської сільської ради від 16.03.2020 № 850 "Про затвердження детального плану території" затверджено містобудівну документацію, щодо зміни цільового призначення земельних ділянок в с. Коритняни, урочище «Радіоцентр», а саме: відповідно до затвердженого плану було переведено 15 га із земель сільськогосподарського призначення у землі житлової забудови, які, на думку позивача, потрапляють у ІІ пояс Зони санітарної охорони водозабору «Минай».
Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, позивач покликається на те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення Коритнянської сільської ради від 16.03.2020 № 850 "Про затвердження детального плану території" завдасть непоправної шкоди навколишньому природному середовищу, державним інтересам, охоронюваним правам і інтересам позивача (заявника), громадським та приватним інтересам, а відновлення порушених прав буде унеможливлене або потребуватиме значних зусиль, часу та витрат. Зокрема, зазначає, що в ІІ поясі Зони санітарної охорони водозабору «Минай» третіми особами здійснюється будівництво житлових будинків.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на те, що подані заявником фотографічні матеріали не засвідчують фактів будівництва житлових будинків, оскільки зображення окремих земляних робіт на поверхні ґрунту не можуть бути підтвердженням того, що здійснюється спорудження нерухомого майна.
Крім того, на підтвердження будівництва житлових будинків в ІІ поясі Зони санітарної охорони водозабору «Минай» заявник не надав суду будь-яких доказів про те, що було розроблено проектну документацію, виготовлено будівельні паспорти, видано дозвільні документи на початок підготовчих та будівельних робіт.
Тобто, доводи заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову шляхом зупинення дії оскаржуваного рішення може істотно ускладнити ефективний захист та поновлення прав та інтересів позивача, за захистом, яких він звернувся, ґрунтуються виключно на припущеннях про можливе настання негативних наслідків. 
У даному випадку судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, з якими наведені вище норми   КАС України   пов`язують можливість забезпечення позову.
Доводи заявника ґрунтуються виключно на припущеннях щодо обставин, які ймовірно можуть мати місце у майбутньому, при цьому настання останніх не матиме невідворотних наслідків для позивача.
Колегія суддів      вважає, що обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом зупинення дії рішення буде фактичним вирішенням справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову, який направлений не на саме рішення, а на наслідки його виконання.
У   рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року №15-рп/2004   визначено, що відповідно до частини першої   статті 8 Конституції України   в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність.
Згідно Рекомендації №R(89)8 про тимчасовий судовий захист в адміністративних справах, прийнятій Комітетом Ради Європи 13.09.1989, рішення про вжиття заходів тимчасового захисту може, зокрема, прийматися у разі, якщо виконання адміністративного акта може спричинити значну шкоду, відшкодування якої неминуче пов`язано з труднощами, і якщо на перший погляд наявні достатньо вагомі підстави для сумнівів у правомірності такого акта. Суд, який постановляє вжити такий захід, не зобов`язаний одночасно висловлювати думку щодо законності чи правомірності відповідного адміністративного акту; його рішення стосовно вжиття таких заходів жодним чином не повинно мати визначального впливу на рішення, яке згодом має бути ухвалено у зв`язку з оскарженням адміністративного акту.
Отже, вжиття заходів забезпечення позову у запропонований позивачем спосіб є неможливим, оскільки при цьому фактично ухвалюється рішення без розгляду справи по суті, що не відповідає меті застосування правового інституту забезпечення позову.
У справі «Беєлер проти Італії» Європейський суд з прав людини зазначив, що будь - яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні частини першої   статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, лише якщо забезпечено «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання щодо того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.
Крім того, у рішенні від 09.01.2007 Європейський суд з прав людини у справі «Інтерсплав проти України» наголосив, що втручання має бути пропорційним та не становити надмірного тягаря, іншими словами воно має забезпечувати «справедливий баланс» між інтересами особи і суспільства.
Судом першої інстанції не було враховано вищенаведених обставин, що призвело до неправильного вирішення заяви про вжиття заходів забезпечення позову.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для забезпечення адміністративного позову згідно   статті 150 КАС України, а підстави які навів позивач, а саме очевидність ознак протиправності рішення відповідача та порушення прав, свобод та інтересів позивача таким рішенням не є обґрунтовані, не наведено переконливих підстав для вжиття заходів забезпечення адміністративного позову, не подано суду належних та допустимих доказів наявності очевидної небезпеки правам, свободам та інтересам позивача, неможливості або ускладнення захисту їх без вжиття заходів забезпечення позову.
У відповідності до вимог пункту 2 частини першої   статті 315 КАС України   за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно зі   статтею 317 КАС України   підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є, зокрема, неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала постановлена з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для вирішення спірного питання, з невідповідністю висновків суду обставинам справи та з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про вжиття заходів забезпечення позову, а відтак вона підлягає скасуванню із ухваленням постанови про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.
Керуючись ч.3 ст.243,   ст.308,   311,   315,   317,   321,   325,   328,   329 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області  задовольнити.
Ухвалу  Закарпатського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2020 року про забезпечення позову у справі №260/2860/20  скасувати та прийняти постанову, якою у задоволенні заяви Комунального підприємства "Виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства міста Ужгорода" про забезпечення позову - відмовити.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	В. В. Ніколін 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	О. М. Гінда  	
Повне судове рішення складено 11 лютого 2021 року