ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 січня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/6281/19	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Ясенової Т.І. (доповідач),
                               суддів:  Головко О.В., Суховарова А.В.,     
розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу за апеляційною скаргою  Господарського суду Запорізької області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2020 (суддя у 1 інстанції Стерльнікова Н.В.) в адміністративній справі за позовом  ОСОБА_1 до Господарського суду Запорізької області, Державної судової адміністрації України про визнання протиправними дії та бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Господарського суду Запорізької області (далі відповідач-1), Державної судової адміністрації України (відповідач-2), в якому просив: 
- визнати протиправними дії Господарського суду Запорізької області в частині визначення розміру надбавки за вислугу років у період з 17.06.2003 року по 31.12.2005 року, у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, надбавки інтенсивність праці суддям, надбавки за високі показники суддям, а в період з 01.01.2007 року по 31.12.2007 року від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас та бездіяльності, що полягала у не проведенні нарахування та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за період у відповідності до ч. 4  ст. 44 Закону України «Про статус суддів»  у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку;
- зобов`язати Господарський суд Запорізької області перерахувати та виплатити за період за період з 17.06.2003 по 31.12.2005, 01.01.2007    по 31.12.2007    надбавку за вислугу років в розмірі визначеному ч. 4  ст. 44 Закону України «Про статус суддів»   з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме    від окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, індексації доходу, усіх видів надбавок у тому числі і доплати за науковий ступінь, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань, інших нарахувань та з урахуванням компенсації відповідно до  Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням, строків їх виплати».
- зобов`язати Господарський суд Запорізької області перерахувати та виплатити за період з період з 17.06.2003 по 31.12.2005,    01.01.2007 по 31.12.2007 заробітну плату за час відпустки, допомогу по тимчасовій непрацездатності та матеріальні допомоги на вирішення соціально-побутових питань з врахуванням донарахованої надбавки за вислугу років за вказані періоди включно урахуванням компенсації відповідно до  Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».
- зобов`язати Державну судову адміністрацію  України  здійснити фінансування Господарського суду Запорізької області з єдиного рахунку Державного бюджету України, передбаченого на виконання рішень судів на користь суддів, коштів для проведення виплати недоплаченої позивачу заробітної плати виходячи з розрахунку надбавки за вислугу років ч. 4  ст. 44 Закону України «Про статус суддів»  з урахуванням загальної суми щомісячного заробітку, а саме: з урахуванням окладу, доплати за кваліфікаційний клас, премій всіх видів, доплати за науковий ступінь, надбавки за виконання особливо важливої роботи, додаткового посадового окладу до щорічної відпустки, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, інших нарахувань, та індексації доходу з урахуванням компенсації відповідно до  Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»  за періоди з 17.06.2003    по 31.12.2005, 01.01.2007 по 31.12.2007.
В обґрунтування позовних вимог зазначалося, що відповідач під час перебування позивача на посаді судді Господарського суду Запорізької області,  протиправно не нараховував останньому заробітну плату у повному обсязі, а саме надбавка за вислугу років у період з 17 червня 2003 року по 31 грудня 2005 року у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням    доплати за    кваліфікаційний клас, надбавки за інтенсивність праці суддям, надбавки за високі показники суддям, а в період    з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року від посадового окладу з урахуванням доплати    за кваліфікаційний клас, тобто без урахування премій, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, та інших надбавок та доплат. Водночас, після прийняття Конституційним Судом України рішення від 22.05.2008 року №10-рп/2008, втратила чинність редакція  ст.44 Закону України «Про статус суддів» від 15.12.1992 та надбавка за вислугу років позивачу повинна розраховуватись відповідно до  ст.44 Закону України «Про статус суддів» у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2020 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправними дії Господарського суду Запорізької області щодо визначення позивачу   розміру надбавки за вислугу років у період з 17 червня 2003 року по 31 грудня 2005 року у відсотках тільки від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, надбавки за інтенсивність праці суддям, надбавки за високі показники суддям, а в період з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року від посадового окладу з урахуванням доплати    за кваліфікаційний клас. Визнано протиправною бездіяльність господарського суду Запорізької області щодо    не проведення позивачу нарахування    та виплати надбавки за вислугу років до заробітної плати за періоди з 17 червня 2003 року по 31 грудня 2005 та з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року у відповідності до ч.4  ст. 44 Закону України «Про статус суддів». Зобов`язано Господарський суд Запорізької області провести перерахунок заробітної плати позивачу за періоди з 17 червня 2003 року по 31 грудня 2005 та з 01 січня 2007 року по 31 грудня 2007 року, розрахувавши надбавку за вислугу років у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з у рахуванням доплати за кваліфікаційний клас та виплатити недоплачену різницю перерахованої суми     з урахуванням компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати».    У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Господарський суд Запорізької областіподав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуальногоправа, неповне зсування обставин справи, що мають значення для справи, просить скасувати оскаржуване рішення та відмовити у задоволені позову. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що висновки в описовій та резолютивній частині рішення суду першої інстанції є протилежними та в самому рішенні не зазначено які саме нарахування має бути проведено відповідачем. При цьому, вчинені відповідачем дії щодо нарахування заробітної плати і надбавки за вислугу років здійснювалися на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені чинним законодавством. Також індексація не є складовою заробітної плати судді і не включається до бази нарахування надбавки за вислугу років. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити рішення суду першої інстанції без змін. 
Справа судом розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що позивач з 17.06.2003 року по 07.05.2008 року працював суддею Господарського суду Запорізької області.
Наказом в.о. голови Господарського суду Запорізької області від 17.06.2003    №55-2к наказано позивачу з 17.06.2003 приступити до виконання обов`язків судді Господарського суду Запорізької області (…) нараховувати з 17.06.2003 згідно із штатним розкладом, з урахуванням вислуги років державного службовця відповідно з попередніми висновками комісії по встановленому стажу (25 відсотків від суми посадового окладу).
Наказом голови Господарського суду Запорізької області від 28.01.2004 №9-к наказано нараховувати позивачу з 16.12.2003 заробітну плату з урахуванням четвертого кваліфікаційного класу судді.
Наказом голови Господарського суду Запорізької області від 05.12.2006 №125-к наказано заробітну плату судді господарського суду Запорізької області ОСОБА_1 з 24.11.2006 нараховувати беручи до уваги присвоєння третього кваліфікаційного класу судді.
Наказом голови Господарського суду Запорізької області від 02.11.2007 встановлено позивачу з 05.11.2007 надбавку за вислугу років в розмірі 30 % посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас, як такому, стаж роботи якого становить понад 20 років.
З 19.05.2008 позивача звільнено з займаної посади у зв`язку з призначенням суддею Запорізького окружного адміністративного суду.
Відповідно до розрахунків нарахованої заробітної плати судді ОСОБА_1 у період 17.06.2003 до 31.12.2005 та з 01.01.2007 по 31.12.2007    нарахування надбавки за вислугу років здійснювалось у відсотках (25%-30% ) лише від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас; надбавки за високі показники    від 45% до 70 %;     надбавки за особливий характер роботи 50% без урахування премій, матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань та інших надбавок.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з наступного. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З огляду на вказані норми, предметом розгляду у суді апеляційної інстанції є рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, з яким не погодився відповідач в апеляційній скарзі. 
Так, матеріальне забезпечення суддів, у спірних періодах, було врегульовано  ст. 44 Закону України «Про статус суддів» 2862-XII.
Відповідно до ч.1  ст.44 Закону N 2862-XII  ( в редакції Закону N 4015-12 від 24.02.94) заробітна плата суддів складається з посадового окладу, премій, доплат за кваліфікаційні класи, надбавок за вислугу років та інших надбавок.
Отже, поняття заробітної плати є комплексним, але вичерпний перелік її складових, на час спірних відносин, Законом визначений не був.
Згідно із ч.4  ст.44 Закону N 2862-XII  суддям виплачується щомісячна надбавка за вислугу років у розмірах: при стажі роботи понад 3 роки - 10 відсотків, понад 5 років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Отже у відповідності із положеннями вказаної норми права, щомісячна надбавка за вислугу років розраховувалася у відсотковому значення в залежності від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційній класи.
Оскільки поняття «загальна сума щомісячного заробітку»  Законом N 2862-XII  визначено не було, то суд першої інстанції обґрунтовано звернув увагу на те, що у  рішенні Конституційного Суду України від 15.10.2013 №9-рп/2013  у справі № 1-18/2013 щодо офіційного тлумачення положення частини другої  статті 233 Кодексу законів про працю України  зазначено, що під заробітною платою, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що при розрахунку надбавки за вислугу років враховується не лише посадовий оклад з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас, а усі виплати, на які суддя має право та які фактично йому виплачувалися.
Також,   Законом України  Про Державний бюджет України на 2006 рік  від 20.12.2005 №3235-IV змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, однак, не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Неконституційним  Закон №3235-IV  в частині виплати суддям щомісячної надбавки за вислугу років не визнавався, а тому у 2006 році щомісячна надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Водночас, починаючи з наступного бюджетного року, з 01.01.2007, вищезгадана надбавка мала нараховуватися відповідно до частини четвертої  статті 44 Закону № 2862-ХІІ.
Законом України  Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України  № 107-VI від 28.12.2007 змінено порядок нарахування надбавки за вислугу років та встановлено, що вказана надбавка розраховується у тих же відсотках, однак, не від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи, а від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Рішенням Конституційного Суду України від 22.05.2008 № 10-рп/2008  справа № 1-28/2008 визнано такими, що не відповідають  Конституції України  також і положення пункту 61 розділу II Закону України  Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, яким внесено зміни до ст. 44 Закону України  Про статус суддів.
Таким чином, зміни до абзацу другого частини четвертої статті 44 Закону України  Про статус суддів, внесені Законом України  Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України, втратили чинність 22.05.2008.
Тобто, з 01.01.2008 по 22.05.2008 (дати винесення Рішення № 10-рп/2008) надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках тільки від посадового окладу, з урахуванням доплати за кваліфікаційні класи.
Водночас,  постановою Кабінету Міністрів України від 16.01.2008 № 19  Про внесення змін до  постанови Кабінету Міністрів України від 3 вересня 2005 року № 865  (яка набрала чинності з 01.03.2008), останню доповнено пунктом 2-2, яким передбачено, що суддям щомісяця виплачується надбавка за вислугу років у відсотках від посадового окладу з урахуванням надбавки за кваліфікаційний клас в таких розмірах: при стажі роботи понад три роки - 10 відсотків, понад п`ять років - 15, понад 10 років - 20, понад 15 років - 25, понад 20 років - 30, понад 25 років - 40 відсотків.
Таким чином, після 22.05.2008 - дати винесення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008,  Закон № 2862-ХІІ  і постанова № 865 по-різному врегульовували питання виплати суддям надбавки за вислугу років.
Разом з тим, з урахуванням визначених у частині третій  статті 7 КАС України  загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, при визначенні бази обчислення суддям набавки за вислугу років після 22.05.2008 - дати винесення Конституційним Судом України Рішення № 10-рп/2008 - слід застосовувати положення  Закону № 2862-ХІІ, який має вищу юридичну силу, а не підзаконний нормативний акт - постанову № 865.
Посилання скаржника про те, що у період з 17.06.2003 року по 31.12.2005 року надбавка позивачу за вислугу років здійснювалася від посадового окладу з урахуванням кваліфкласу, надбавки за високі показники, надбавки за особливий характер роботи та інтенсивність праці, не спростовує того факту, що відповідна надбавка не нараховувалися та не виплачувалася саме у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку позивача. 
На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з 01.01.2006 по 31.12.2006 (під час дії    ст.113 Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік») та    з 01.01.2008 до 22.05.2008 (з дати набрання чинності    Законом України «Про Державний бюджет України на 2008 рік та про внесення змін до деяких законодавчих актів України»    до винесення    Конституційним Судом України рішення від 22.05.2008 №10-рп/2008)    надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від посадового окладу з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас,    а у спірних періодах з 17.06.2003 по 31.12.2005 включно, з 01.01.2007 по 31.12.2007 включно    надбавка за вислугу років суддям мала виплачуватися у відсотках від загальної суми щомісячного заробітку з урахуванням доплати за кваліфікаційний клас.
Щодо правових підстав для виплати позивачці компенсації відповідно до  Закону України «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити таке.
Зі змісту статті 1 Закону України  «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»  №2050-ІІІ (далі - Закон №2050-ІІІ) випливає, що право на компенсацію частини доходів у громадянина пов`язується з настанням такого юридичного факту (події), як невиплата грошового доходу у встановлені строки його виплати.
У відповідності до  статті 2 Закону №2050-ІІІ, компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому  Законі  слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Стаття 3 Закону №2050-ІІІ  встановлює, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Пункти 1, 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159  відтворюють положення  Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсацій.
У пункті 4 цього Порядку прописано, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Наведене нормативне регулювання не встановлює першості нарахування і виплати доходу, який своєчасно не був виплачений, та не ставить у залежність компенсацію втрати частини грошових доходів від попереднього, окремого нарахування доходів.
При цьому кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, мають компенсаторний характер, спрямовані на забезпечення достатнього життєвого рівня та купівельної спроможності особи та пов`язані з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.
Так, визначене у статті 3 Закону України  «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»  формулювання, що компенсація обчислюється як добуток  нарахованого, але не виплаченого грошового доходу  за відповідний місяць, означає, що має існувати обов`язкова складова обчислення компенсації - невиплачений грошовий дохід, який може бути або нарахований, або такий, який можна нарахувати, зокрема, і на підставі судового рішення.
З цих підстав судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що зміст і правова природа спірних правовідносин, у розумінні положень  статей 1- 3 вказаного Закону, дають підстави вважати, що право на компенсацію втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати особа набуває незалежно від того, чи були такі суми їй попередньо нараховані, але не виплачені.
Такий висновок суду першої інстанції узгоджується з правовою позицією, яка сформована Верховним Судом у постанові від 18.12.2018 у справі №816/301/16.
З огляду на наведене, скаржником не спростовано правильності рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог. 
При цьому, колегія суддів не вважає за необхідне надати оцінку доводам апеляційної скарги, які стосується тієї частини позовних вимог у задоволені якої було відмовлено, оскільки рішення  суду в цій частині не оскаржується. 
Так, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
З урахуванням викладеного суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції повно з`ясовані обставин, що мають значення для справи, висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, відповідають обставинам справи, судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права та дотримано норми процесуального права, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.
Керуючись статтями  241-245,  250,  315,  316,  321,  322,  327,  329 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Господарського суду Запорізької області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 24.06.2020  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
   
Головуючий - суддя                                                                      Т.І. Ясенова 

                               суддя                                                                      О.В. Головко 

                               суддя                                                                      А.В. Суховаров