П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  560/3032/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Фелонюк Д.Л.  
Суддя-доповідач -  Смілянець Е. С.   
10 березня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Смілянця Е. С. 
суддів:  Білої Л.М.  Франовської К.С. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань  Міністерства юстиції на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань  Міністерства юстиції про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
в червні 2020 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся в Хмельницький окружний адміністративний суд з позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції (відповідача), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 08.05.2020, оформлене протоколом №5, в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні його звернення про переведення з однієї установи виконання покарань до іншої;
- зобов`язати комісію Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про його переведення із ДУ "Замкова виправна колонія (№58)" до державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", подане позивачем у квітні 2020 року, з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.
Хмельницький окружний адміністративний суд рішенням від 04.11.2020 позов задовольнив. Судове рішення мотивоване тим, що переведення засудженого для подальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої здійснюється з підстав «відповідно до місця постійного проживання близьких родичів засудженого».
Не погоджуючись з рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позовних вимог відмовити.
Аргументами на підтвердження вимог скарги зазначає, що позивач, засуджений до довічного позбавлення волі. Рішенням комісії з питань розподілу, направлення та переведення для відбування покарання засуджених осіб до позбавлення волі у Хмельницькій області (протокол №4 від 04.02.2015) визначено виправну колонію максимального рівня безпеки з відбуванням покарання у приміщеннях камерного типу. 
З 07.04.2015 позивач відбуває покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№58)» та з 07.10.2017 він перебуває в державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор» згідно з ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.07.2017 для розгляду заяви засудженого ОСОБА_1 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
Вважає, що сам по собі факт віддаленості місця проживання дружини позивача до місця його знаходження не є винятковою обставиною, що перешкоджає дальшому перебуванню засудженого ОСОБА_1 в державній установі «Замкова виправна колонія (№58)».
Також зазначає, що питання переведення засудженого з однієї виправної чи виховної колонії до іншої належить виключно до дискреційних повноважень міжрегіональної комісії.
Позивач не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу відповідно до ст. 304 КАС України.
Згідно з положеннями ч. 3  ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства  України (далі-КАС України), суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Виходячи з приписів ст. 311 КАС України, вищезазначена апеляційна скарга розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 засуджений вироком Хмельницького міськрайонного суду від 24.09.2014, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 23.01.2015. Вирок вступив в законну силу 23.01.2015.
З 07.04.2015 він відбуває покарання в державній установі «Замкова виправна колонія (№58)». З 07.10.2017, згідно з ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17.07.2017, перебуває в державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор».
ОСОБА_1 звернувся з клопотанням від 10.04.2020 до Центральної комісії Департаменту з питань виконання кримінальних покарань, в якому просив з урахуванням положень статті 93 КВК України та Порядку №680/5 перевести його з державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» до державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» для подальшого відбування покарання.
Відповідно до довідки державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» від 14.04.2020 засуджений ОСОБА_1 до довічного позбавлення волі в цій установі утримується з 07.10.2017. За період утримання в установі інформації щодо можливих загроз його життю та здоров`ю з боку інших засуджених, які утримуються в установі, та працівників установи в оперативний відділ державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» не надходило. В державній установі «Хмельницький слідчий ізолятор» забезпечено безпеку утримання позивача, захист його життя та здоров`я.
Згідно з супровідним листом державної установи «Хмельницький слідчий ізолятор» від 16.04.2020 №2/2578 вказане клопотання та матеріали за ним направлені до Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції.
У довідці державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» від 28.04.2020 зазначено, що за період відбування покарання засудженого ОСОБА_1 в цій установі оперативна інформація на посягання життя та здоров`я цього засудженого в оперативний відділ не надходила.
За змістом свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , виданого 17.01.2018 Хмельницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області, ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_1 .
Відповідно до довідки виконавчого комітету Попівської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 05.03.2020 №89 ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Ці ж відомості щодо зареєстрованого місця проживання містяться в паспорті громадянина України ОСОБА_2 .
У пенсійному посвідченні серії НОМЕР_2 вказано, що ОСОБА_2 отримує довічно пенсію по інвалідності, 3 група з дитинства.
Згідно з пунктом 1.2 протоколу засідання комісії Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання щодо переведення осіб, засуджених до позбавлення волі, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі від 08.05.2020 №5, відмовлено в переведенні засудженого ОСОБА_1 із державної установи «Замкова виправна колонія (№58)», враховуючи відсутність підстав, передбачених частиною 2 статті 93 КВК України.
Згідно інформації викладеної в листі Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 13.05.2020 №2.4-3992, отриманим позивачем 14.05.2020, ОСОБА_1 повідомлено про результати розгляду його клопотання щодо переведення до державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1), зокрема, про рішення, оформлене протоколом від 08.05.2020.
Не погоджуючись з рішенням відповідача та вважаючи його протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів враховує наступне.
Критерії, за якими адміністративний суд перевіряє рішення суб`єктів владних повноважень, визначені у ч. 2 ст. 2 КАС України.
Згідно частин першої, другої та третьої статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Крім того, ст.  2  та ч. 4 ст.  242 КАС України встановлюють, що судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, а саме бути справедливим та неупередженим, своєчасно вирішувати спір у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Так, кримінально-виконавче законодавство України регламентує порядок і умови виконання та відбування кримінальних покарань з метою захисту інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими (частина 1 статті 1 КВК України).
Згідно з частиною 2 статті 7 КВК України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду.
Відповідно до частини 4 статті 7 КВК України правовий статус засуджених визначається законами України, а також цим Кодексом, виходячи із порядку і умов виконання та відбування конкретного виду покарання.
Приписами частини 1 статті 8 КВК України визначено, що засуджені мають право, зокрема, звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об`єднань. Відповідні звернення (кореспонденція) подаються до адміністрації установи виконання покарань. Про отримання адміністрацією звернення (кореспонденції) засудженому видається талон-підтвердження. Протягом трьох діб (а у випадках, встановлених законодавством, протягом однієї доби) з часу видачі талона-підтвердження зазначене звернення (кореспонденція) направляється адресату.
Засуджений до позбавлення волі відбуває весь строк покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до його місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засудженого (частина 1 статті 93 КВК України).
Згідно з частиною 2 статті 93 КВК України переведення засудженого для дальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої допускається за виняткових обставин, які перешкоджають дальшому перебуванню засудженого в цій виправній чи виховній колонії. Порядок переведення засуджених визначається нормативно-правовими актами Міністерства юстиції України.
Слід також зазначити, що наказом Міністерства юстиції України від 27.02.2017 №680/5 затверджено Положення про центральну та міжрегіональну комісії з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання, яке зареєстроване в Міністерстві юстиції України 28.02.2017 за №266/30134 (далі - Положення), яке встановлює завдання, функції, права, обов`язки і порядок діяльності міжрегіональних та центральної комісій з питань визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, їх направлення і переведення для відбування покарання.
Відповідно до пункту 2 розділу І Положення: близькі родичі та члени сім`ї - чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, рідний брат, рідна сестра, дід, баба, прадід, прабаба, внук, внучка, правнук, правнучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, особа, яка перебуває під опікою або піклуванням, а також особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом і мають взаємні права та обов`язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі; міжрегіональна комісія - колегіальний орган, що утворюється в міжрегіональному управлінні, який в межах компетенції визначає засудженим до позбавлення волі вид установи виконання покарань, місце відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, здійснює направлення і переведення для відбування покарання засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі та арешту в межах зони діяльності міжрегіонального управління; протокол засідань комісії - документ, у якому фіксуються перебіг та результати проведення засідання міжрегіональної або центральної комісії, прийняті рішення за результатами обговорення винесених на розгляд питань.
У своїй діяльності центральна та міжрегіональна комісії керуються Конституцією України та законами України, указами Президента України і постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та Законів України, актами Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, іншими актами законодавства, Положенням про Міністерство юстиції України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 02 липня 2014 року № 228, вироком суду, а також цим Положенням та матеріалами про особу засудженого (пункти 1, 2, 3 розділу IV Положення).
Формою роботи комісій є засідання. Засідання скликаються залежно від потреби прийняття рішення, надходження запитів, звернень, листів тощо, але не рідше одного разу на місяць та не пізніше ніж протягом 30 днів з дня надходження звернення.
У виняткових випадках, коли вирішення питання, викладеного у зверненні, потребує більш ґрунтовного та детального вивчення обставин, отримання додаткових доказів, документів чи пояснень, необхідних для прийняття міжрегіональною або центральною комісією рішень, строк розгляду питання може бути продовжено головами таких комісій, але не більше ніж на 15 календарних днів. У разі прийняття такого рішення відповідна комісія письмово повідомляє про це заявника з наданням обґрунтованого роз`яснення.
Рішення центральної та міжрегіональної комісій оформлюються протоколом засідання комісії щодо визначення засудженим до позбавлення волі виду установи виконання покарань, місця відбування покарання особам, засудженим до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, та протоколом засідання комісії щодо переведення осіб, засуджених до позбавлення волі на певний строк, довічного позбавлення волі, арешту та обмеження волі, до установ виконання покарань (пункт 1 розділу V Положення).
При цьому, порядок переведення засуджених врегульовано Порядком №680/5.
Відповідно до пункту 3 розділу ІІ Порядку №680/5 зазначено, що засуджені до позбавлення волі відбувають покарання в одній виправній чи виховній колонії, як правило, у межах адміністративно-територіальної одиниці відповідно до їх місця проживання до засудження або місця постійного проживання родичів засуджених.
Згідно з пунктом 2 розділу IV Порядку №680/5 переведення засудженого для подальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої з підстави "відповідно до місця постійного проживання близьких родичів засудженого" здійснюється на підставі заяви засудженого або близького родича (за письмовою згодою засудженого). Підпис засудженого на заяві засвідчує керівник виправної чи виховної колонії. Заява подається через адміністрацію виправної чи виховної колонії до міжрегіональної або центральної комісії.
У заяві про переведення має міститися додаткова інформація щодо близьких родичів засудженого відповідно до ступеня їх спорідненості та місця їх постійного проживання.
До заяви про переведення додаються довідка-витяг з особової справи засудженого, копія паспорта засудженого та близьких родичів (іншого документа, що посвідчує особу), а також оригінали або нотаріально засвідчені копії довідки про реєстрацію місця проживання або місця перебування близького родича, який звернувся із заявою, документів, що підтверджують наявність родинних стосунків (свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб тощо).
Як встановлено судом першої інстанції, дружина позивача ОСОБА_2 зареєстрована та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Разом з тим, спірним рішенням, оформленим протоколом від 08.05.2020 №5, позивачу відмовлено у переведенні до установи виконання покарань, розташованої на ближчій відстані від місця проживання його дружини з мотивів відсутності підстав, передбачених частиною 2 статті 93 КВК України.
При цьому, ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_1 та відповідно до довідки виконавчого комітету Попівської сільської ради Маньківського району Черкаської області від 05.03.2020 №89 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Ці ж відомості щодо зареєстрованого місця проживання містяться в паспорті громадянина України ОСОБА_2 . У пенсійному посвідченні серії НОМЕР_2 вказано, що ОСОБА_2 отримує довічно пенсію по інвалідності, 3 група з дитинства.
Водночас, як вірно зазначено судом першої інстанції, рішення відповідача не містить чітко визначених підстав для відмови у задоволенні клопотання позивача та обґрунтування його прийняття з огляду на вплив місця відбування покарання на особисте життя засудженого, за виключенням лише посилання на норму частини 2 статті 93 КВК України.
Однак, приписами пункту 2 розділу ІV Поряду №680/5 встановлено, що переведення засудженого для подальшого відбування покарання з однієї виправної чи виховної колонії до іншої здійснюється з підстав «відповідно до місця постійного проживання близьких родичів засудженого».
Також, належної оцінки вказаним позивачем обставинам щодо віддаленості державної установи «Замкова виправна колонія (№58)» від місця реєстрації та постійного проживання його дружини відповідач не надав.
Більше того, відповідач не надав доказів з`ясування питання планового наповнення державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1)» та фактичної кількості утриманих в ній засуджених станом на час розгляду клопотання позивача.
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що приймаючи оскаржене рішення комісія Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції діяла не у спосіб визначений законодавством України, з огляду на що, наявні підстави для визначення протиправним та скасування рішення вказаної комісії, оформлене протоколом від 08.05.2020 №5, в частині відмови ОСОБА_1 в задоволенні його клопотання про переведення з однієї установи виконання покарань до іншої.
Зважаючи на встановлену протиправність спірного рішення в частині, що стосується розгляду звернення позивача, судом першої інстанції обгрунтовано зобов`язано комісію Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 від 10.04.2020 про його переведення із державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" до державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні.
Доводи апеляційної скарги щодо втручання суду в дискреційні повноваження органу виконавчої влади колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки за результами розгляду клопотання позивача щодо переведення до державної установи «Вінницька установа виконання покарань (№1), відповідачем з можливих двох  варіантів розгляду питання вже було прийнято рішення не на користь відповідача, а тому зобов`язання відповідача розглянути клопотання ОСОБА_1 від 10.04.2020 про його переведення із державної установи "Замкова виправна колонія (№58)" до державної установи "Вінницька установа виконання покарань (№1)", з урахуванням висновків, викладених у судовому рішенні є відновленням порушених прав позивача. 
Отже, доводи апеляційної скарги зводяться виключно до непогодження з оцінкою обставин справи, наданою судом першої інстанції. Обґрунтувань неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права судом першої інстанції апеляційна скарга не містить.
Також, скаржником не надано доказів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  про відмову в задоволенні позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Центрально-Західного міжрегіонального управління з питань виконання кримінальних покарань  Міністерства юстиції залишити без задоволення, а  рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 04 листопада 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.

Головуючий	 	 	Смілянець Е. С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Біла Л.М.    Франовська К.С.