ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
28 січня 2021 року                                                                                м.Суми
                                                               Справа №573/820/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/127/21
                                                                               22-ц/816/128/21
Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційні скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Дорожинець Наталі Григорівни на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 12 жовтня 2020 року та додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 листопада 2020 року, ухвалених у складі судді Замченко А.О., у приміщенні Білопільського районного суду Сумської області, повний текст рішення складено 12 жовтня 2020 року, повний текст додаткового рішення складено 17 листопада 2020 року,
В С Т А Н О В И В :
15 травня 2020 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання. 
Свої вимоги обґрунтовує тим, що від спільного шлюбу з відповідачем мають повнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є ученицею третього класу Технікуму Закладу підвищення кваліфікації у м. Хелм Республіка Польща 2019/2020 навчального року за денною формою. Шлюб між ними розірвано, донька проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає.
Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з відповідача на її користь на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення нею 23-х років за умови, що вона буде продовжувати навчання з 25.02.2020 року.
Білопільський районний суд Сумської області заочним рішенням від 14 липня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання задовольнив частково.
Стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку, починаючи стягнення з 13 травня 2020 року.
Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустив до негайного виконання.
Стягнув із ОСОБА_1 на користь держави 840 грн 80 коп. судового збору.
14 серпня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, у якій просив переглянути та скасувати заочне рішення Білопільського районного суду Сумської області від 14 липня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання; призначити справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.
Білопільський районний суд Сумської області ухвалою від 31 серпня 2020 року скасував заочне рішення Білопільського районного суду Сумської області від 14 липня 2020 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання.
Справу призначив до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні на 17 вересня 2020 року о 14:00 годині з викликом сторін, третьої особи, представника. 
15 вересня 2020 року представник ОСОБА_2 – адвокат Паламаренко Т.І. подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, у якій просила стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 5000 грн, але не менше ніж 50% розміру прожиткового мінімуму щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову до суду на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку.
Білопільський районний суд Сумської області рішенням від 12 жовтня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання задовольнив частково.
Стягнув із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 щомісячно аліменти в розмірі 1500 грн на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_3 двадцятитрьохрічного віку, починаючи стягнення з 13 травня 2020 року.
Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць допустив до негайного виконання.
Стягнув із ОСОБА_1 на користь держави 252 грн 24 коп. судового збору.
Білопільський районний суд Сумської області додатковим рішенням від 17 листопада 2020 року відмовив ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на правову допомогу в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню доньку, яка продовжує навчання.
В апеляційній скарзі на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 12.10.2020 року представник ОСОБА_1 – адвокат Дорожинець Н.Г., посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, недоведеність обставин, що мають значення для справи, неповноти їх з`ясування, просить: змінити рішення Білопільського районного суду Сумської області від 12 жовтня 2020 року у даній справі, зменшивши розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача до 500 гривень; стягнути судові витрати з позивача на користь відповідача.
У доводах апеляційної скарги посилається на те, що при розгляді справи суд не взяв до уваги його матеріальний стан, неправильно оцінив можливість надавати допомогу у вигляді сплати аліментів на користь позивача у розмірі 1500 гривень, не вмотивував необхідний і достатній розмір забезпечення доньки протягом навчання із розрахунку щомісячного забезпечення, не обґрунтував розмір аліментів у розмірі 1500 гривень. Також посилається на те, що суд не надав належну оцінку перебування на його утриманні двох дітей та дружини. 
Крім цього, зазначає, що він дійсно намагався заробити кошти за кордоном, оскільки в Україні не має можливості працевлаштуватися у зв`язку з відсутністю вакансій, тому виїжджав до Польщі. Однак заробити коштів йому не вдалося через запровадження карантинних заходів. Внаслідок чого він не зміг працевлаштуватися і деякий час знаходився без роботи, а тому не отримував коштів.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Паламаренко Т.І. у відзиві на апеляційну скаргу на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 12.10.2020 року просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 12.10.2020 року у даній справі. 
У відзиві зазначає про те, що відповідач є здоровою та працездатною особою, не надано доказів того, що він перебуває на обліку у центрі зайнятості. Відповідач перебуває у працездатному віці у зв`язку з чим має можливість надавати відповідну допомогу. Звертає увагу суду на те, що необхідність утримувати інших малолітніх дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка її потребує. 
Окрім того, посилається на те, що відповідач, працюючи за кордоном, приховуючи реальний розмір свого заробітку, сплачуючи адвокату занадто великий гонорар замість того, щоб звернутися за безоплатною допомогою, спростовує своїми діями не тільки наявність нужденного матеріального становища, а й підтверджує можливість сплачувати аліменти в значно більшому розмірі, ніж той, що присуджено судом. 
Також зазначає у відзиві про те, що окрім малолітнього сина інших осіб на утриманні у відповідача не перебуває. Суду не надано жодних доказів того, що дружина відповідача є непрацездатною і не надано доказів того, що донька дружини відповідача від першого шлюбу перебуває на його утриманні. 
В апеляційній скарзі на додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17.11.2020 року представник ОСОБА_1 – адвокат Дорожинець Н.Г., посилаючись на незаконність та необґрунтованість судового рішення, просить скасувати додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 листопада 2020 року у даній справі та ухвалити нове рішення по суті спору і щодо розподілу судових витрат.
У доводах апеляційної скарги посилається на те, що закон не вимагає від учасника подавати попередній розрахунок судових витрат на стадії розгляду заяви про перегляд заочного рішення, так як статтею 285 ЦПК України не передбачено подача попереднього чи орієнтовного розрахунку судових витрат у закінченому провадженні у суді першої інстанції. Зазначає, що відмовляючи у стягненні судових витрат на користь відповідача, суд неправильно застосував ч. 1,2 ст. 134 ЦПК України, яка не підлягає застосуванню, оскільки серед переліку заяв по суті немає заяви про перегляд заочного рішення. З огляду на вищевказане вважає, що додаткове рішення підлягає безумовному скасуванню, а частина витрат повинна бути справедливо компенсована відповідачеві у частині повного задоволення заяви про перегляд заочного рішення та його скасування.
Представник ОСОБА_2 – адвокат Паламаренко Т.І. у відзиві на апеляційну скаргу на рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17.11.2020 року просить відмовити ОСОБА_1 в задоволенні апеляційної скарги на додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17.11.2020 року у даній справі. У відзиві зазначає, що заяви про визначення попереднього розміру витрат на професійну правничу допомогу взагалі не подано до суду протягом розгляду справи. Звертає увагу суду на фактичну відсутність в матеріалах справи акту виконаних робіт, про який було заявлено представником відповідача. Окрім того, стверджує, що заявлений розмір витрат на правову допомогу є явно неспівмірним та завищеним.
Разом з відзивом на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 – адвокат Паламаренко Т.І. подала клопотання про розгляд справи за участю сторін та клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. Колегія суддів відмовляє у задоволенні вказаних клопотань з огляду на наступне.
Сумський апеляційний суд ухвалою від 14 грудня 2020 року на підставі ч. 1 ст. 369 ЦПК України розгляд справи призначив в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Підстав, передбачених ч. 3 ст. 369 ЦПК України для розгляду справи з викликом учасників справи не вбачається.
Стосовно клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів, колегія суддів відмовляє у задоволенні вказаного клопотання, оскільки нові докази стосуються нових обставин, які виникли після ухвалення рішення по суті.
Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
У відповіді на відзив на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – адвокат Дорожинець Н.Г. заявила клопотання про: 
витребування у позивача відомостей про розмір заробітної плати ОСОБА_3 за період перебування її у Республіці Польща, починаючи з 01 вересня 2019 року і по теперішній час;
витребування у Генерального консульства Республіки Польща відомості про місце працевлаштування та розмір заробітної плати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період перебування її у Республіці Польща, починаючи з 01 вересня 2019 року і по теперішній час.
Колегія суддів не розглядає вказане клопотання, оскільки витребування доказів за клопотанням сторін та інших учасників справи відповідно до положень ст. 365 ЦПК України здійснюється у порядку підготовки справи до апеляційного розгляду, а в даному випадку клопотання позивачкою було направлено суду вже після призначення справи до розгляду в суді апеляційної інстанції.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5).
Сторони одружились 11.08.2001 року (а.с. 3). Шлюб між ними розірвано 07.02.2008 року (а.с 4).
Донька проживає разом з матір`ю за однією адресою (а.с. 6,8,10).
З довідки Технікуму Закладу підвищення професійної кваліфікації у Хелмі від 20.02.2020 року вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ученицею третього класу Технікуму Закладу підвищення професійної кваліфікації у Хелмі у 2019/2020 навчальному році. Навчається за денною формою, соціальної стипендії не отримує. Заплановане закінчення школи – 2020/2021 навчальний рік (31.08.2021 р.) (а.с. 11,12).
У 2019/2020 навчальному році ОСОБА_6 була мешканкою Комплексу виховання та психологічно-педагогічної допомоги № 2 – школа-інтернат в м. Холм. За харчування сплачено загальну суму 1146,75 польських злотих, за проживання – 315,00 польських злотих (а.с. 86,87,88).
ОСОБА_2 працює на посаді консультанта загального відділу у Білопільській районній раді та за період з 01 лютого по 31 липня 2020 року отримала 77151 грн. 21 коп. заробітної плати (а.с. 96).
ОСОБА_1 працював на посаді водія автотранспортних засобів ТОВ «Білопільський елеватор», звідки звільнився за угодою сторін 09.10.2015 року (а.с. 41).
13 лютого 2008 року ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_7 , від шлюбу має сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 43,46).
Відповідач проживає разом з дружиною – ОСОБА_9 , сином – ОСОБА_10 , 2009 року народження та донькою дружини від попереднього шлюбу – ОСОБА_11 , 2004 року народження (а. с. 42).
Суд встановив, що між сторонами існують суперечки з приводу утримання та матеріального забезпечення спільної повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що повнолітня донька сторін навчається на денній формі в навчальному закладі у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а батько є особою працездатного віку, працює за кордоном у зв`язку з чим в змозі надавати матеріальну допомогу повнолітній доньці, яка навчається. При визначенні розміру аліментів суд виходив із встановлених обставин справи та керувався положеннями ст. 182 СК України, дійшов висновку, що аліменти в розмірі 1500 грн відповідатимуть потребам ОСОБА_3 та можливостям батька надавати таку допомогу.
З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції встановлено, що 03 серпня 2020 року адвокат Дорожинець Н.Г. подала заяву про ознайомлення з матеріалами справи, до якої долучила договір про надання правової допомоги адвокатом від 03 серпня 2020 року №14/ц, укладений з відповідачем та ордер (а.с. 28-33).
14 серпня 2020 року відповідач подав заяву про перегляд заочного рішення (а. с. 36-37).
07 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача адвокат Дорожинець Н.Г. просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Також адвокат подала заяву, в якій повідомила, що акт виконаних робіт, копії прибуткових касових ордерів, оригінали квитанцій до прибуткових касових ордерів, остаточний розрахунок сум судових витрат надасть протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення в справі (а. с. 154). 
15 жовтня 2020 року адвокат Дорожинець Н.Г. надала остаточний розрахунок розміру судових витрат від 15 жовтня 2020 року та три квитанції до прибуткового касового ордеру, відповідно до яких ОСОБА_1 сплатив адвокату 8000 грн. за надання правових послуг (а. с. 200-201).
02 листопада 2020 року адвокат надала суду попередній розрахунок розміру судових витрат (а. с. 220-221).
Відмовляючи ОСОБА_1 у відшкодуванні витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що разом з першою заявою по суті спору ні відповідач, ні його адвокат не подали до суду попереднього розрахунку суми судових витрат, які ОСОБА_1 очікував понести у зв`язку з розглядом справи в суді. Крім того, суд врахував, що всупереч вимогам ч.1 ст. 246 ЦПК України адвокат не надала суду доказів на підтвердження того, що з поважних причин не могла подати докази, які підтверджують розмір понесених судових витрат до закінчення судових дебатів у справі.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону. 
За змістом ч. 1 ст. 198 Сімейного кодексу України від 10.01.2002 № 2947-III (далі – СК України) батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до ч. 1,2,3 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ч. 1,2 ст. 200 СК України).
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років, продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та можливість надавати таку допомогу.
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
На підставі наданих позивачкою доказів судом першої інстанції встановлено, що повнолітня дочка навчається на денній формі, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дочки. При цьому, судом враховано, що батько є особою працездатного віку, у 2020 році виїздив до Польщі, належних та допустимих доказів на підтвердження розміру щомісячного доходу відповідач суду не надав та не довів, що не має можливості надавати допомогу повнолітній дочці, яка продовжує навчання. 
Враховуючи встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову тавизначення аліментів в розмірі 1500 грн, який відповідатиме потребам доньки та можливостям відповідача надавати таку допомогу.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги матеріальний стан відповідача та неправильно оцінив можливість надавати допомогу у вигляді сплати аліментів у розмірі 1500 грн, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження його матеріального стану, зокрема довідку про розмір його доходів чи відомості про те, що він є безробітнім та перебуває у зв`язку з цим на обліку в Центрі зайнятості населення.
Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав належну оцінку перебуванню на утриманні відповідача двох дітей та дружини, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що окрім малолітнього сина на утриманні у відповідача не перебуває інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати відповідно до СК України. Відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що його дружина є непрацездатною, не має доходу та перебуває на його утриманні. 
Стосовно перебування на утриманні у відповідача дочки дружини від першого шлюбу, батько якого помер, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обов`язок щодо утримання дітей чинним законодавством покладено саме на їх батьків, а дружина відповідача не позбавлена можливості оформити допомогу на утримання дитини у зв`язку з втратою годувальника.
Щодо доводів апеляційної скарги на додаткове рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.
В апеляційній скарзі на додаткове рішення представник відповідача – адвокат Дорожинець Н.Г. посилається на те, що закон не вимагає від учасника подавати попередній розрахунок судових витрат на стадії розгляду заяви про перегляд заочного рішення, так як статтею 285 ЦПК України не передбачено подача попереднього чи орієнтовного розрахунку судових витрат у закінченому провадженні у суді першої інстанції.
Відповідно до ч. 2 ст. 174 ЦПК України заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норми закону ч. 1,2 ст. 134 ЦПК України, оскільки такі доводи є безпідставними та зводяться до власного тлумачення норм процесуального права.
З матеріалів справи вбачається, що 07 жовтня 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву представника відповідача адвоката Дорожинець Н.Г. разом із заявою, в якій адвокат повідомила, що акт виконаних робіт, копії прибуткових касових ордерів, оригінали квитанцій до прибуткових касових ордерів, остаточний розрахунок сум судових витрат надасть протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення в справі (а. с. 148-149; 154).
15 жовтня 2020 року адвокат Дорожинець Н.Г. надала остаточний розрахунок розміру судових витрат від 15 жовтня 2020 року (а. с. 200-201).
02 листопада 2020 року адвокат надала суду попередній розрахунок розміру судових витрат (а. с. 221).
З огляду на правову позицію, викладену Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 12 листопада 2019 року в справі № 904/4494/18, неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, які вона очікує понести у зв`язку з розглядом справи в суді разом з першою заявою по суті спору, є підставою для відмови у відшкодуванні таких судових витрат.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки разом з першою заявою по суті спору (відзив на позовну заяву) ні відповідач, ні його адвокат не подали суду попереднього розрахунку суми судових витрат, які відповідач очікував понести у зв`язку з розглядом справи в суді.
Крім того, суд першої інстанції правильно враховував, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 246 ЦПК України адвокат не надала суду доказів на підтвердження того, що з поважних причин не могла подати докази, які підтверджують розмір понесених судових витрат, до закінчення судових дебатів у справі.
Отже, доводи апеляційної скарги фактично спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.
Таким чином колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг на рішення та додаткове рішення не спростовують висновків суду. Правильно встановивши фактичні обставини справи на підставі наданих сторонами доказів, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд – 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги представника ОСОБА_1 – адвоката Дорожинець Наталі Григорівни залишити без задоволення.
Рішення Білопільського районного суду Сумської області від 12 жовтня 2020 року та додаткове рішення Білопільського районного суду Сумської області від 17 листопада 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :                                                Т.А. Левченко 

Судді:                                                                В.І. Криворотенко 

                                                                       С.С. Ткачук