ПОСТАНОВА 
Іменем України

11 березня 2021 року                                                 м. Кропивницький
справа № 388/1913/18
провадження № 22-ц/4809/533/21 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого судді: Черненка В.В.
        суддів: Єгорової С.М., Чельник О.І.
        секретар Гончар В.В. 
учасники справи:  ОСОБА_1 
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на ухвалу Долинського  районного суду Кіровоградської області від 06.01.2021, суддя Степанов С.В., по цивільній справі за заявою ОСОБА_3 про зміну способу і порядку виконання рішення суду шляхом припинення дії розстрочки за позовом ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 про стягнення боргу,

 
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася у суд із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду шляхом припинення дії розстрочки за позовом ОСОБА_3 до  ОСОБА_1 про стягнення боргу.
На обґрунтування заяви зазначила, що рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 02.04.2019 року по справі № 388/1913/18 було стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 21.06.2013 року у розмірі 99 898,67 грн., борг за договором позики від 07.05.2014 р. у розмірі 147 474,68 грн., борг за договором позики від 16.03.2015р. у розмірі 251 461,53 грн., а всього на
загальну суму 498 834,88 грн. та розстрочено ОСОБА_1 погашення заборгованості за договорами позики від 21.06.2013 p., 07.05.2014 р. та 16.03.2015 p. із щомісячною сплатою кожного 26 числа місяця в розмірі 3 000,00 грн. до повного погашення боргу в сумі 498 834,88 грн.
Рішення суду набрало законної сили 02.05.2019 року.
ОСОБА_1   самостійно виконувала рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 02.04.2019 року по справі № 388/1913/18 до грудня 2019 року, сплачуючи щомісячно по З 000,00 грн., а саме: -24.04.2019 р. З 000,00 грн.; - 24.05.2019 р. З 000,00 грн.; -26.06.2019 р. З 000,00 грн.; - 25.07.2019 р. З 000,00 грн.; - 29.08.2019 р. З 000,00 грн.; - 24.09.2019 р. З 000,00 грн.; - 24.10.2019 р. З 000,00 грн.; - 25.11.2019 р. З 000,00 грн.; - 24.12.2019 р. З 000,00 грн.
Так як, в 2020 році рішення суду боржником добровільно не виконувалося, 09.04.2020 року заявник вимушена була, звернутися до Долинського РВ ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) щодо примусового виконання рішення суду.
21.04.2020 р. відкрито виконавче провадження за реєстраційним номером 61870124.
27.04.2020   ОСОБА_1  було повернено  ОСОБА_3   2000,00 грн.
В подальшому  жодних виплат на виконання рішення суду ОСОБА_1   не було здійснено.
Станом на листопад 2020 року боржником на виконання рішення суду мало б було сплачено 54 000,00 грн., а фактично боржником сплачено - 38 000,00 грн.
Не зважаючи  на те,  що боржник  отримує пенсію, займається підприємницькою діяльністю, володіє нерухомим майном, а саме житловим будинком за адресою:  АДРЕСА_1 , який перебуває в іпотеці у стягувача, рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 02 квітня 2019 року не виконується.
Просила суд змінити спосіб і порядок виконання рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 02.04.2019 по справі № 388/1913/18, шляхом припинення дії розстрочки наданої ОСОБА_1 щодо погашення заборгованості за договорами позики від 21.06.2013, 07.05.2014, 16.03.2015.
Ухвалою Долинського  районного суду Кіровоградської області від 06.01.2021 заяву ОСОБА_3 про зміну способу і порядку виконання рішення суду шляхом припинення дії розстрочки задоволено.
В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування ухвали суду першої інстанції в зв`язку з порушенням норм процесуального права. Зазначено, що сама позивач стверджувала, що їй було заплачено 38000 грн., а потім вона визнала, що насправді їй було заплачено 47 000 грн., замість 54 000 грн., які вона нарахувала. Крім того, у відповідача були форс-мажорні обставини, а саме хвороба і смерть її сина та пандемія COVID-19 з забороною торгівлі непродовольчими товарами і фактично забороною відповідачу працювати і отримувати дохід. Відповідач добросовісно і систематично сплачувала борг, а тимчасова несплата боргу обґрунтована форс-мажорними обставинами.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 25.01.2021 по справі відкрито апеляційне провадження.
До суду надано відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_3 , в якому заперечується проти задоволення апеляційної скарги.
Ухвалою Кропивницького апеляційного суду від 15.02.2021 справу призначено до розгляду.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що зазначені доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.
Задовольняючи заяву суд першої інстанції встановив, що рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 02.04.2019 року по справі № 388/1913/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 21.06.2013 року у розмірі 99 898,67 грн., борг за договором позики від 07.05.2014 р. у розмірі 147 474,68 грн., борг за договором позики від 16.03.2015р. у розмірі 251 461,53 грн., а всього на загальну суму 498 834,88 грн. та розстрочено ОСОБА_1 погашення заборгованості за договорами позики від 21.06.2013 p., 07.05.2014 р. та 16.03.2015 p. із щомісячною сплатою кожного 26 числа місяця в розмірі 3 000,00 грн. до повного погашення боргу в сумі 498 834,88 грн. 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки на даний час боржник ОСОБА_1 в добровільному порядку не сплачує кошти, допустила систематичну невиплату визначених розстроченням платежів, що свідчить про ускладнення виконання рішення, то суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог.
Задовольняючи заяву суд першої інстанції послався на частину 5 статті 435 ЦПК України.
Справа розглядалась судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
Згідно ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов`язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі, у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною 4 ст. 10 ЦПК України і ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно із практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і докази не збирає.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 02.04.2019 року по справі № 388/1913/18 стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 борг за договором позики від 21.06.2013 року у розмірі 99 898,67 грн., борг за договором позики від 07.05.2014 р. у розмірі 147 474,68 грн., борг за договором позики від 16.03.2015р. у розмірі 251 461,53 грн., а всього на загальну суму 498 834,88 грн. та розстрочено ОСОБА_1 погашення заборгованості за договорами позики від 21.06.2013 p., 07.05.2014 р. та 16.03.2015 p. із щомісячною сплатою кожного 26 числа місяця в розмірі 3 000,00 грн. до повного погашення боргу в сумі 498 834,88 грн. 
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною «права на суд» та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.
У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
Частиною 1 статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Частинами 1, 3, 4 та 5 статті 435 ЦПК України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.
Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;  3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
При вирішенні заяв про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до статті 435 ЦПК України їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 червня 2019 року, справа № 2-55/10, провадження № 61-46129св18.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу,  ОСОБА_2 та  ОСОБА_1  посилались на смерть її сина, а також скрутний майновий стан відповідача, викликаний неможливістю здійснення нею підприємницької діяльності через запровадження в Україні карантину в зв`язку з COVID-19.
Проте, зазначені обставини не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки стягувач має право відповідно до  статті 435 ЦПК України звернутись із заявою про зміну способу і порядку виконання рішення суду, якщо вважає, що обставини які виникли під час виконання рішення суду, істотно ускладнюють виконання рішення суду першої інстанції або роблять його неможливим.
З матеріалів справи вбачається, що боржник припинив виконувати добровільно рішення суду. Стягувач вважає, що зазначені дії боржника ускладнюють виконання рішення суду. 
Доводи стягувача підтвердженні матеріалами справи. 
Посилання в апеляційній скарзі, що у зв`язку із запровадженням карантину зумовленого поширенням на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 і відповідно вона не могла здійснювати свою підприємницьку діяльність і як наслідок це вплинуло на своєчасну виплату заборгованості є необґрунтованим, оскільки діючим законодавством не передбачено обов`язковість продовження дії розстрочки у зв`язку із зазначеними обставинами, якщо стягувач у зв`язку із не виконанням боржником своїх боргових зобов`язань, наполягає на припиненні такої розстрочки виконання судового рішення, що набрало законної сили.
Крім того відповідно до частини 5 статті 435 ЦПК України , розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали , постанови.
Матеріалами справи підтверджено, що виконання рішення суду Долинського районного суду Кіровоградської області від 02.04.2019 року по справі № 388/1913/18 станом на час звернення ОСОБА_3 із зазначеною заявою становить більш, як один рік. 
Приймаючи до уваги встановлені обставини, суд апеляційної інстанції зробив висновок, що доводи  викладені в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними та допустимими доказами та суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.
Підстави для скасування або зміни ухвали суду першої інстанції відсутні.
Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України залишається без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,
                              
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , залишити без задоволення.
Ухвалу Долинського  районного суду Кіровоградської області від 06.01.2021, залишити без змін.
Повний текст постанови складено 12.03.2021. 

Головуючий: 

Судді: