ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/194/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №695/1447/20 Категорія:  	Степченко М. Ю. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Бондаренко С. І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       28 січня 2021 року : Черкаський апеляційний суд в складі:

суддів Бондаренка С. І., Вініченка Б.Б., Новікова О.М.
за участю секретаря Чуйко А.В.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2020 року, ухваленого у складі судді Степченка М.Ю., у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

       У червні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 29 серпня 2011 року. 
Відповідач, підписуючи анкету-заяву підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами» складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
При укладанні договору сторони керувались ч.1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Банком на підставі договору було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, та надано відповідачу у користування кредитну картку (номери та строк дії яких зазначено у довідці про отримання картки). 
У подальшому розмір кредитного ліміту був збільшений до 50000 гривень, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. 
Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. 
У процесі користування кредитним рахунком відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що відображено в розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. 
У зв`язку із порушенням зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості відповідач станом на 26 квітня 2020 року має заборгованість – 59876 гривень 41 копійка, яка складається з наступного:
       - 44566 гривень 24 копійки - заборгованість за тілом кредиту;
в тому числі 0 гривень – заборгованість за поточним тілом кредиту;
- 44566 гривень 24 копійки - заборгованість за простроченим тілом кредиту;
- 11982 гривні 72 копійки – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;
- 500 гривень - штраф (фіксована частина);
- 2827 гривень 45 копійок - штраф (процентна складова). 
На підставі викладеного позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29 серпня 2011 року у розмірі 59876 гривень 41 копійка та судові витрати у розмірі 2102 гривні.
Заочним рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 29 серпня 2011 року станом на 26 квітня 2020 року у розмірі 45066 гривень 24 копійки.
Вирішено питання судових витрат.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що, як вбачається з наданих довідок про рух коштів, відповідач дійсно користувався кредитними коштами, отже заборгованість за простроченим тілом кредиту підлягає стягненню. Крім того, у довідці про умови кредитування визначена фіксована сума штрафу у розмірі 500 гривень за порушення зобов`язань, яка також підлягає задоволенню.
       Відмовляючи в решті позовних вимог суд послався на те, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, на які посилається позивач, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг. Крім того, роздруківка із сайту позивача про «Умови та правила надання банківських послуг» належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку). Також відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, крім фіксованої ціни штрафу. Також суд у своєму рішенні послався на те, що за обставинами цієї справи неможливо встановити строк виконання позичальником грошових зобов`язань, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення відсотків за ст. 625 ЦК України.
       Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення районного суду в частині відмови у стягненні суми та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Доводи апеляційної скарги вмотивовує тим, що саме по собі посилання на не ознайомлення з умовами та правилами надання банківських послуг не може бути підставою для визнання неукладеними кредитних правовідносин. Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, при яких підпис під ними не потрібен, якщо саме ці Умови та Правила були чинними під час укладення договору. Вказує, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків по кредиту.
Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.
Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       Рішення місцевого суду оскаржується в частині відмови в стягненні з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України та штраф ( процентна складова), а тому в іншій частині рішення суду першої інстанції судом апеляційної інстанції не перевіряється, оскільки на цю частину рішення апеляційна скарга не подана. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1  звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку № б/н від 29 серпня 2011 року (а.с. 29).
У заяві зазначено, що відповідач згоден з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг , а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку (а.с. 23).
Відповідно до анкети-заяви ОСОБА_1 виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» та дебетову особисту картку (умови якої відсутні в наданому витягу з тарифів обслужування кредитних карт).
До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та правил надання банківських послуг затверджений наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, а також виписку.
Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містить підпису відповідача.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов та правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ним, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказаний документ на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містив умови на які посилається позивач.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Банк свої зобов`язання за договором виконав та надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Оскільки відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконував, позивач вважає, що у нього виникла заборгованість перед банком, яка згідно наданих розрахунків станом на 26 квітня 2020 року становить 59876 гривень 41 копійка та складається з наступного:
       - 44566 гривень 24 копійки - заборгованість за тілом кредиту;
в тому числі 0 гривень – заборгованість за поточним тілом кредиту;
- 44566 гривень 24 копійки - заборгованість за простроченим тілом кредиту;
- 11982 гривні 72 копійки – заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України;
- 500 гривень - штраф (фіксована частина);
- 2827 гривень 45 копійок - штраф (процентна складова). 
Частинами першою, другою статті 633 ЦК України визначено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).        
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім заборгованості за простроченим тілом кредиту стягнути з відповідача штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, а саме 500 гривень – фіксована частина, 2827 гривень 45 копійок - штраф (процентна складова). 
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
Однак, оскільки Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не містять підпис відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання анкети-заяви.
Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку.
Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк», тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 3 липня 2019 року у справі №342/180/17.
Зі змісту наявної в матеріалах довідки про умови кредитування з використання кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка підписана відповідачем, вбачається, що штраф за порушення термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж на 30 днів - 500 гривень + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих та прострочених відсотків та комісії. 
Однак, враховуючи те, що відповідачем була підписана анкета-заява, яка містить позначки, які вказують, що відповідач виявив бажання оформити на своє ім`я платіжну картку кредитка «Універсальна» та дебетову особисту картку, а довідка про умови кредитування стосується конкретно кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», також беручи до уваги те, що у анкеті - заяві позичальника, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту погодження сторонами відповідальності за порушення зобов`язань у вигляді неустойки, тому, відповідно позовні вимоги в частині стягнення штрафу, в тому числі і штраф (фіксована частина)до задоволення не підлягають.
Окрім того, звертаючись з цим позовом банк обґрунтовував власні позовні вимоги тим, що ним було надано відповідачу кредитні кошти на підставі кредитного договору №б/н від 29 серпня 2011 року, що не відповідає номеру договору, зазначеному у вказаній довідці (SAMDN50000049295003).
Відтак, вищезазначена довідка не є належним доказом підтвердження заявлених позивачем вимог. 
При цьому судом першої інстанції стягуючи фіксованої суми штрафу в розмірі 500 гривень послався саме на вказану довідку, що протирічить фактичним обставинам справи.
Проте, рішення суду в цій частині не оскаржується,  а тому суд не може вийти за межі зазначених в скарзі вимог (ч.1 ст. 367 ЦПК України).
Звертаючись до суду з позовом, позивач також просив суд стягнути з відповідача заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 ЦК України у сумі 11982 гривні 72 копійки. При цьому позивач послався на редакцію Умов та Правил, що почала діяти з 01 березня 2019 року згідно п.2.1.1.2.12 яких сторони дійшли згоди, що в разі починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань Клієнта з погашення кредиту, Клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі 86,4% - для картки «Універсальна»-, 84%-для картки «Універсальна голд».
Разом з тим, матеріали справи не містять доказів, що відповідач був ознайомлений із зазначеними Умовами та Правилами.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (ст. 530 ЦК України).
Судом встановлено, що сторони не погодили строк виконання відповідачем зобов`язань за укладеним кредитним договором. Тому, згідно з ч.2 ст. 530 ЦК України відповідач повинен виконати взяті на себе зобов`язання у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги. 
Як вбачається з позовної заяви заходи досудового врегулювання спору позивачем не вчинялися, а тому звернувшись до суду з даним позовом банк в розумінні статті 530 ЦК України пред`явив вимогу до позичальника щодо виконання останнім взятого на себе зобов`язання, відтак прострочення виконання грошового зобов`язання відповідачем мало місце лише з восьмого дня, від дати пред`явлення вимоги (позову).
Отже, встановивши, що на момент звернення до суду з даним позовом відповідачем не було порушено строки виконання взятого на себе грошового зобов`язання, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для стягнення з позичальника на користь банку відсотки нараховані позивачем на підставі ст. 625 станом на 26 квітня 2020 року у сумі 11982 гривні 72 копійки.
Місцевий суд не в повній мірі з`ясував обставини у справі та не належно оцінив надані позивачем докази, внаслідок чого допустив протиріччя при вирішенні позовних вимог, в зв`язку з чим оскаржуване рішення підлягає зміні.
Керуючись ст. ст. 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, - 

п о с т а н о в и в  :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»  - задовольнити частково. 
Змінити мотивувальну частину заочного рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 27 жовтня 2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, виклавши її в редакції цієї постанови.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків зазначених в частині 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови виготовлений 28 січня 2021 року.

Судді