ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" січня 2021 р.                              Справа № 910/11030/18

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Попікової О.В.
суддів:            Ходаківської І.П. 
          Євсікова О.О. 
 
розглянувши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Ейр Газ"
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 (повний текст складено 28.09.2020)
у справі №910/11030/18 (суддя Удалова О.Г.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Ейр Газ"
до Публічного акціонерного товариства "Київенерго"
про стягнення грошових коштів
за участю секретаря судового засідання: Руденко Н.С.,
в судовому засіданні взяли участь представники:
- позивача Хижко Г.О., представник, довіреність №3571 від 12.01.2021;
- відповідача повідомлений, але не з`явився; 
- АТ «К.Енерго» повідомлений, але не з`явився;
- ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» Клименко Я.М. адв., посв. №8057/10 від 18.07.2019;

Короткий зміст і підстави позовних вимог.
У липні 2020 року Товариство з обмеженою відповідальність «Діпі Ейр Газ» (далі -  ТОВ «Діпі Ейр Газ») звернулось до Господарського суду міста Києва із заявою, в якій просило замінити первісного боржника ПАТ «Київенерго» його правонаступниками: основним боржником Акціонерним товариством «К.ЕНЕРГО» (далі - АТ «К.ЕНЕРГО») та субсидіарним боржником Приватним акціонерним товариством «ДТЕК Київські Електромережі» (далі - ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі»), а також видати наказ про виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/11030/18 субсидіарним боржником. 
В обґрунтування заявлених вимог ТОВ «Діпі Ейр Газ» послалось на частину 3 статті 109 ЦК України, частину 2 статті 619  ЦК України.
У поданій заяві ТОВ «Діпі Ейр Газ» вказало, що відповідно до п. 2.2 Статуту ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі», ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» створено на підставі рішення позачергових Загальних зборів акціонерів ПАТ «Київенерго» від 13.11.2017 про реорганізацію ПАТ «Київенерго» шляхом виділу та передачі частини майна, прав та обов`язків ПАТ «Київенерго»; відповідно до п. 2.3 Статуту ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» останнє є правонаступником ПАТ «Київенерго» в частині передачі йому майна, прав та обов`язків згідно з розподільчим балансом, а також в частині прав та обов`язків, що визначені частиною 13 розділу XVIII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про ринок електричної енергії».
Крім того ТОВ «Діпі Ейр Газ» зазначило, що відповідно до детальної інформації про юридичну особу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» є правонаступником АТ «К.ЕНЕРГО».
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 відмовлено у задоволенні заяви ТОВ "Діпі Ейр Газ" про заміну сторони виконавчого провадження - первісного боржника ПАТ "Київенерго" основним боржником АТ "К.ЕНЕРГО" та субсидіарним боржником ПрАТ "ДТЕК Київські Електромережі".
Відмовляючи у задоволенні поданої ТОВ «Діпі Ейр Газ» заяви господарський суд першої інстанції вказав, що, як встановлено судом, Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить запису про припинення юридичної особи ПАТ «Київенерго», яке було перейменоване на АТ «К.ЕНЕРГО». Таким чином, ПАТ «Київенерго» (перейменоване на АТ «К.ЕНЕРГО») не вибувало з правовідносин, стороною яких є вказане товариство, у тому числі, з правовідносин що виникли на підставі договору про закупівлю товарів №1394-16 від 18.10.2016, а також договору постачання №1097/ДМТЗ-17 від 03.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/11030/18. При цьому матеріали справи №910/11030/18 свідчать, що провадження у вказаній справі відкрито ухвалою суду 23.08.2018, а рішення прийнято - 06.12.2018. Тобто на момент відкриття провадження у справі №910/11030/18, а також розгляду та вирішення спору у цій справі, виділ ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» був завершений, вказана юридична особа вже існувала та була у встановленому законом порядку зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак ТОВ «Діпі Ейр Газ» не вказало зазначену юридичну особу як співвідповідача, субсидіарного або солідарного відповідача у справі №910/11030/18. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що зобов`язання ПАТ «Київенерго» (АТ «К.ЕНЕРГО»), які виникли на підставі договору про закупівлю товарів №1394-16 від 18.10.2016, а також договору постачання №1097/ДМТЗ-17 від 03.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/11030/18, за підсумковим (завершальним) розподільчим балансом були передані ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі».
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись із зазначеною ухвалою, ТОВ "Діпі Ейр Газ" звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на вказану ухвалу суду, у якій просило скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/11030/18 та постановити нову ухвалу про заміну сторони виконавчого провадження - первісного боржника ПАТ «Київенерго» його правонаступниками - основним боржником АТ «К.ЕНЕРГО» та субсидіарним боржником ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі».
В обґрунтування поданої апеляційної скарги ТОВ «Діпі Ейр Газ» послалось на неповне з`ясування господарським судом першої інстанції обставин, що мають істотне значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права (зокрема частини 3 статті 109 ЦК України). Крім того, на думку ТОВ «Діпі Ейр Газ» місцевим господарським судом не досліджено судову практику, на яку посилався скаржник, а саме постанову Верховного Суду від 26.10.2019 у справі №905/1956/15.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно із витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.10.2020 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.10.2020 задоволено клопотання ТОВ "Діпі Ейр Газ" про поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/11030/18; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ "Діпі Ейр Газ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/11030/18; призначено справу №910/11030/18 до розгляду у судовому засіданні.
Судове засідання, призначене на 23.11.2020 не відбулось у зв`язку з перебуванням судді Євсікова О.О., який не є суддею-доповідачем, у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 30.11.2020 розгляд справи №910/11030/18 призначено на 13.01.2021.
Розпорядженням В.о. керівника апарату Північного апеляційного господарського суду від 04.01.2021 №09.1-08/16/21 відповідно до підпунктів 2.3.25., 2.3.49. пункту 2.3. Положення про автоматизовану систему документообігу суду призначено повторний автоматизований розподіл справи №910/11030/18 у зв`язку з перебуванням судді Корсака В.А., який не є головуючим суддею (суддею-доповідачем), у відпустці.
Згідно із витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.01.2021 сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Попікова О.В., судді: Ходаківська І.П., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.01.2021 прийнято до провадження апеляційну скаргу ТОВ "Діпі Ейр Газ" вказаним складом суду.
Позиції учасників справи.
ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів поданої ТОВ «Діпі Ейр Газ» апеляційної скарги заперечує, вважає апеляційну скаргу ТОВ «Діпі Ейр Газ» безпідставною та необґрунтованою, а наведені в ній аргументи помилковими, просить залишити ухвалу Господарського суду міста Києва без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
АТ «К.ЕНЕРГО» надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти доводів апеляційної скарги ТОВ «Діпі Ейр Газ» заперечує, просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу господарського суду першої інстанції - без змін.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
16.02.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань було внесено відомості про проведення державної реєстрації юридичної особи ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі».
У серпні 2018 року ТОВ «Діпі Ейр Газ» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до ПАТ «Київенерго» про стягнення грошових коштів.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 23.08.2018 за поданою ТОВ «Діпі Ейр Газ» позовною заявою відкрито провадження у справі №910/11030/18.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/11030/18 позов ТОВ «Діпі Ейр Газ» задоволено частково, стягнуто з ПАТ «Київенерго»: за договором №1394-16 від 18.10.2016: основний борг у розмірі 27820,00 грн, 3% річних у розмірі 862,70 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 1352,10 грн; за договором №1097/ДМТЗ-17 від 03.10.2017: основний борг у розмірі 93555,00 грн, 3% річних у розмірі 887,70 грн, інфляційну складову боргу в розмірі 4358,30 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1932,54 грн.
21.03.2019 на виконання вищевказаного рішення господарським судом видано відповідний наказ.
27.07.2020 до Господарського суду міста Києва надійшла заява ТОВ «Діпі Ейр Газ», в якій стягувач, посилаючись на частину 3 статті 109 ЦК України, просив замінити первісного боржника ПАТ «Київенерго» його правонаступниками: основним боржником АТ «К.ЕНЕРГО» та субсидіарним боржником ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі», а також видати наказ про виконання рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/11030/18 субсидіарним боржником. В обґрунтування поданої заяви ТОВ «Діпі Ейр Газ» вказало, що з боржника ПАТ «Київенерго», яке у подальшому було перейменовано на АТ «К.ЕНЕРГО», було виділено нову юридичну особу - ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі», а тому вказані товариства, як правонаступники боржника, є основним та субсидіарним боржниками перед заявником на підставі положень частини 3 статті 109 ЦК України у зобов`язаннях, що виникли на підставі договору про закупівлю товарів №1394-16 від 18.10.2016, а також договору постачання №1097/ДМТЗ-17 від 03.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/11030/18.
На час здійснення апеляційного провадження, Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить запису про припинення юридичної особи ПАТ «Київенерго», яке було перейменоване на АТ «К.ЕНЕРГО».
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави (частина 1 статті 2 ГПК України).
Судовий розгляд справи закінчується ухваленням рішення суду, яке є обов`язковим до виконання (стаття 129-1 Конституції України)
Відповідно до частини   1 статті   326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Конституційний Суд України неодноразово підкреслював, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, визначений у законі комплекс дій, спрямованих на захист і поновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абзац 3 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 №18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (перше речення абзацу 2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 №11-рп/2012); право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист (абзац 5 підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини Рішення від 26.06.2013 №5-рп/2013).
Виконання судового рішення здійснюється на підставі наказу, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 327 ГПК України).
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про виконавче провадження»  сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник (частина 1). Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ. Боржником є визначена виконавчим документом фізична або юридична особа, держава, на яких покладається обов`язок щодо виконання рішення (частина 2). У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив (частина 5). У разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець (частини 1, 2 статті 334 ГПК України).
Отже, виконавче провадження є однією зі стадій судового провадження, яка завершує його. Ця стадія розпочинається з набранням судовим рішенням законної сили або за інших умов, установлених законом. За законом на стадії виконавчого провадження можлива заміна сторони виконавчого провадження. Така заміна є прийнятною, зокрема, у правовідносинах, що допускають правонаступництво. Процесуальний закон та закон, який регулює підстави, порядок та спосіб виконання судових рішень, не обмежує можливість заміни сторони виконавчого провадження залежно від загальних умов та порядку (етапу) здійснення виконавчого провадження, наприклад, у зв`язку з ухваленням державним виконавцем рішення про початок примусового виконання рішення на підставі виконавчого документа.
Згідно зі статтею 52 ГПК України у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, припинення юридичної особи шляхом реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення), заміни кредитора чи боржника в зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідного учасника справи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в судовому процесі до вступу у справу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку правонаступник замінив. Про заміну або про відмову в заміні учасника справи його правонаступником суд постановляє ухвалу.
Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони у матеріальному правовідношенні її правонаступником). У зв`язку з цим для вирішення судом питання про процесуальну заміну сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника. Тобто, процесуальне правонаступництво можна визначити як заміну сторони чи третьої особи у спірних або встановлених судом правовідносинах внаслідок зміни суб`єктів права або обов`язку в матеріальних правовідносинах (постанова Верховного Суду від 09.11.2020 у справі №910/21945/15).
Виходячи зі змісту наведеної норми, процесуальне правонаступництво передбачено не лише у зв`язку зі смертю (оголошенням померлою) фізичної особи та реорганізацією суб`єкта господарювання, а й в інших передбачених законом випадках, у тому числі в разі заміни кредитора або боржника в зобов`язанні (відповідно до статей 512 і 520 ЦК України). Процесуальне правонаступництво в розумінні статті 52 ГПК України  допускається на будь-якій стадії судового процесу, включаючи стадію виконання судового рішення.  Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №922/4519/14.
Враховуючи встановлені у справі обставини (зокрема, що станом на час подання позову та прийняття рішення у цій справі відповідач мав назву - АТ «Київенерго», яка в подальшому була змінена на - АТ «К.ЕНЕРГО», державна реєстрація вказаної зміни була проведена 09.08.2019, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань) та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції при вирішенні питання щодо обґрунтованості заяви про заміну сторони виконавчого провадження у цій справі погоджується з висновком місцевого господарського суду, що у цьому випадку відсутні підстави для заміни боржника з АТ «Київенерго» на АТ «К.ЕНЕРГО».
Такий висновок відповідає    постанові Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2019 у справі №914/3587/14, якою передбачено, що сама лише зміна найменування (типу) юридичної особи не означає її реорганізації, зокрема, перетворення, якщо при цьому не змінюється організаційно-правова форма такої особи.
На відміну від заміни сторони виконавчого провадження її правонаступником, у разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження (стаття 15 Закону України «Про виконавче провадження», пункт 14 розділу ІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень). Звідси, зміна найменування юридичної особи як сторони виконавчого провадження не потребує її заміни судом, а здійснюється постановою виконавця, якою змінюється назва відповідної сторони такого провадження.
Щодо доводів скаржника про перехід прав та обов`язків ПАТ «Київенерго» до ПрАТ «ДТЕК Київські електромережі» на підставі пункту 13 розділу XVIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пункту 13 розділу XVIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії», у разі відокремлення оператор системи розподілу є правонаступником в частині прав та обов`язків: - пов`язаних із провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та із провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами за договорами на постачання електричної енергії та про користування електричною енергією; - за укладеними договорами про приєднання до електричних мереж; - за укладеними договорами спільного використання технологічних електричних мереж; - за договорами, укладеними з державним підприємством, що провадить діяльність з оптового постачання електричної енергії, судовими рішеннями, прийнятими у справах щодо цього підприємства; - за кредитними договорами, договорами застави, поруки, обумовленими провадженням діяльності з постачання електричної енергії за регульованим тарифом та провадженням діяльності з передачі електричної енергії місцевими (локальними) електромережами; - за зобов`язаннями, пов`язаними з купівлею-продажем, ремонтом, будівництвом та іншими операціями з майном, яке забезпечує діяльність оператора системи розподілу; - за зобов`язаннями, пов`язаними з емісією, володінням цінними паперами та іншими зобов`язаннями, пов`язаними з власними або придбаними цінними паперами.
У цій справі ТОВ «Діпі Ейр Газ» було заявлено до стягнення заборгованість за договором про закупівлю товарів №1394-16 від 18.10.2016 (товар « 19.20.3. Газ нафтовий та інші газоподібні вуглеводні, крім природного газу (суміш пропану і бутану технічних (СПБТ))») та договором постачання №1097/ДМТЗ-17 від 03.10.2017 (товар код ДК 021:2015:09122 Пропан і бутан (суміш пропану і бутану технічних (СПБТ)), проте, позивачем не доведено в порядку статей 74, 76, 77, 78 ГПК України, що зобов`язання за вказаними договорами пов`язані із забезпеченням діяльності оператора системи розподілу відповідно до пункту 13 розділу XVIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ринок електричної енергії».
За частиною 1 статті 104 ЦК України  юридична особа припиняється в результаті реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. У разі реорганізації юридичних осіб майно, права та обов`язки переходять до правонаступників.
Статтею 109 ЦК України  передбачено виділ, як різновид створення юридичної особи, при якому припинення існуючої юридичної особи, з якої здійснюється виділ, не відбувається.  Відповідно до частини 1 статті 109 ЦК України  виділом є перехід за розподільчим балансом частини майна, прав та обов`язків юридичної особи до однієї або кількох створюваних нових юридичних осіб.
За змістом частини 3 цієї статті юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями юридичної особи, з якої був здійснений виділ, які згідно з розподільчим балансом не перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Юридична особа, з якої був здійснений виділ, несе субсидіарну відповідальність за зобов`язаннями, які згідно з розподільчим балансом перейшли до юридичної особи, що утворилася внаслідок виділу. Якщо юридичних осіб, що утворилися внаслідок виділу, дві або більше, субсидіарну відповідальність вони несуть спільно з юридичною особою, з якої був здійснений виділ, солідарно.
За відсутності відповідних законодавчих обмежень зміна виду відповідальності юридичної особи з основного боржника на субсидіарного за приписами статті 109 ЦК України  відбувається також у разі, коли щодо юридичної особи, з якої був здійснений виділ, вирішено судовий спір як щодо єдиного чи основного боржника у зобов`язальних правовідносинах.
Таким чином, хоча при виділі юридична особа, з якої був здійснений виділ, не припиняється, юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, є правонаступником юридичної особи, з якої був здійснений виділ, за зобов`язаннями, які перейшли згідно з розподільчим балансом. Водночас юридична особа, з якої був здійснений виділ, та юридична особа, що утворилася внаслідок виділу, несуть у відношенні одна до одної додаткову (субсидіарну) відповідальність щодо зобов`язань, у яких вони не є основними боржниками після здійсненого виділу в силу вказівки закону, який регламентує процедуру виділу, а не виходячи із змісту матеріальних зобов`язальних правовідносин, які зумовлюють можливість пред`явлення кредитором вимоги до інших осіб, крім основного боржника (наприклад, субсидіарна відповідальність батьків (піклувальників) за шкоду, заподіяну неповнолітньою особою, встановлена договором поруки субсидіарна відповідальність поручителя тощо). Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.06.2020 у справі №922/4519/14.
При цьому, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.06.2020 у справі №922/4519/14 уточнила правову позицію, викладену в Постанові Великої Палати від 26.06.2019 у справі №905/1956/15, вказавши, що визначальним чинником для заміни первісного боржника у виконавчому провадженні двома боржниками і відповідно визначення виду відповідальності (основної чи субсидіарної) є саме створення нової юридичної особи шляхом виділу з основного боржника з розподілом зобов`язань за розподільчим балансом між юридичною особою, з якої здійснено виділ, та новоствореною особою.
Відповідно до частини 4  статті 109 ЦК України, якщо після виділу неможливо точно встановити обов`язки особи за окремим зобов`язанням, що існувало у юридичної особи до виділу, юридична особа, з якої здійснено виділ, та юридичні особи, що були створені внаслідок виділу, несуть солідарну відповідальність перед кредитором за таким зобов`язанням.
Системний    аналіз положень частин 3 та 4 статті 109 ЦК України  дозволяє дійти висновку, що субсидіарна відповідальність нової юридичної особи, створеної шляхом виділу з основного боржника, настає лише щодо зобов`язань, які виникли до    виділу та створення нової юридичної особи, а не щодо зобов`язань, які виникнуть у майбутньому (після виділу).
У зв`язку з цим для вирішення питання щодо можливості субсидіарної відповідальності юридичної особи, створеної шляхом виділу, важливим є визначення моменту виникнення зобов`язань у основного боржника.
Судом встановлено, що відомості про проведення державної реєстрації юридичної особи ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» були внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 16.02.2018. Таким чином, виділ ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» був завершений саме станом на 16.02.2018.
Отже, ПАТ «Київенерго» (перейменоване на АТ «К.ЕНЕРГО») не вибувало з правовідносин, стороною яких є вказане товариство (Єдиний державний реєстр юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань не містить запису про припинення юридичної особи ПАТ «Київенерго», яке було перейменоване на АТ «К.ЕНЕРГО»), у тому числі, з правовідносин що виникли на підставі договору про закупівлю товарів №1394-16 від 18.10.2016, а також договору постачання №1097/ДМТЗ-17 від 03.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/11030/18.
При цьому, як свідчать матеріали справи №910/11030/18, провадження у вказаній справі відкрито ухвалою суду 23.08.2018, а рішення прийнято - 06.12.2018. Тобто на момент відкриття провадження у справі №910/11030/18, а також розгляду та вирішення спору у цій справі, виділ ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі» був завершений, вказана юридична особа вже існувала та була у встановленому законом порядку зареєстрована в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Однак, ТОВ «Діпі Ейр Газ» не вказало зазначену юридичну особу як співвідповідача, субсидіарного або солідарного відповідача у справі №910/11030/18.
Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що зобов`язання ПАТ «Київенерго» (АТ «К.ЕНЕРГО»), які виникли на підставі договору про закупівлю товарів №1394-16 від 18.10.2016, а також договору постачання №1097/ДМТЗ-17 від 03.10.2017 та рішення Господарського суду міста Києва від 06.12.2018 у справі №910/11030/18, за підсумковим (завершальним) розподільчим балансом були передані ПрАТ «ДТЕК Київські Електромережі».
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча п. 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення. Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (стаття 276 ГПК України).
Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають до застосування у спірних правовідносинах, колегія суддів апеляційної інстанції дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду у цій справі є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування не вбачається; підстави для задоволенні апеляційної скарги - відсутні.
Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за подання апеляційної скарги у відповідності до статті 129 ГПК України  покладаються на апелянта.
Керуючись статтями 74, 129, 269, 275, 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Діпі Ейр Газ" на ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/11030/18 залишити без задоволення.
Ухвалу Господарського суду міста Києва від 15.09.2020 у справі №910/11030/18 залишити без змін.
Справу №910/11030/18 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст постанови складений 15.01.2021.

Головуючий суддя                                                            О.В. Попікова 

Судді                                                                                І.П. Ходаківська

                                                                                О.О. Євсіков