Справа № 991/10390/20
Провадження № 11-сс/991/55/21
Слідчий суддя: ОСОБА_1 

У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2021 року м. Київ
Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду у складі колегії суддів:
головуючого судді – ОСОБА_2 ,
суддів – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання – ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24 грудня 2020 року про відмову у задоволені скарги на бездіяльність уповноваженої особи Спеціалізованої антикорупційної прокуратури, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань,

В С Т А Н О В И Л А:

Зміст оскаржуваного рішення та встановлені судом обставини
07 грудня 2020 року ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах ОСОБА_8 звернулися до Спеціалізованої антикорупційної прокуратури (далі – САП) із заявою про вчинення щодо них кримінальних правопорушень, передбачених ст. 189, 190, 191, 255, 358, 364, 366, 368, 384 Кримінального кодексу України (далі – КК України).
Враховуючи те, що відомості про зазначені кримінальні правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі – ЄРДР) внесені не були, ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах ОСОБА_8 , 21 грудня 2020 року звернулися до слідчого судді Вищого антикорупційного суду зі скаргою на бездіяльність уповноваженої особи САП, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. 
За результатами розгляду, слідчий суддя Вищого антикорупційного суду ухвалою від 24 грудня 2020 року відмовив у задоволенні вищевказаної скарги.

Вимоги апеляційної скарги й узагальнені доводи осіб, які її подали
Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24 грудня 2020 року, ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 , діючи в інтересах ОСОБА_8 , 04 січня 2020 року засобами поштового зв`язку надіслали на адресу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційну скаргу, в якій ставлять вимогу про скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової, якою задовольнити їхню скаргу в повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, особи, які подали апеляційну скаргу, посилаються на те, що стаття 214 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) імперативно зобов`язує слідчого, прокурора невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинення кримінального правопорушення внести відповідні відомості до ЄРДР. Отже, наведена норма закону є обов`язковою для виконання, а тому під час розгляду їхньої скарги слідчий суддя повинен був дійти висновку про зобов`язання уповноважених осіб САП внести відповідні відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР. 
Крім того, в прохальній частині апеляційної скарги, ОСОБА_6 та адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , просять поновити строк на апеляційне оскарження ухвали від 24 грудня 2020 року в зв`язку з тим, що вказане судове рішення ними було отримано лише 02 січня 2021 року.

Позиції учасників судового провадження
Особи, які подали апеляційну скаргу, в судове засідання не прибули, за змістом вимог апеляційної скарги просили суд розглядати справу за їхньої відсутності.
Прокурор у судове засідання також не прибув, до суду надав клопотання за змістом якого просить суд розглядати апеляційну скаргу без представника прокуратури та відмовити у задоволенні апеляційної скарги, оскільки оскаржуване судове рішення законним та обґрунтованим. 

Мотиви суду
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали, які надійшли від слідчого судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить до наступних висновків.
Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України, в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.
Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її проголошення, якщо інше не передбачене цим Кодексом (п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України).
При цьому, пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду (ч. 1 ст. 117 КПК України).
Поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним. Так, із системного аналізу норм КПК України слідує, що під поважними причинами пропуску звернення до суду слід розуміти лише ті обставини, які не залежали від волі особи і об`єктивно перешкоджали чи унеможливлювали своєчасне звернення особи до суду у встановлений КПК України строк. Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 13 липня 2017 року по справі № 5-117кс(15)17.
Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 27 травня 2019 року (справа № 461/1434/18, провадження № 51-6470кмо18) зазначила, що у випадку необізнаності у заінтересованих осіб з мотивами прийнятого слідчим суддею рішення, вказане за їх клопотанням може бути визнано поважною причиною пропуску строку апеляційного оскарження та підставою для його поновлення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК України.
З огляду на матеріали судового провадження, ухвала слідчого судді, яка є предметом перегляду, постановлена 24 грудня 2020 року та проголошена за відсутності  ОСОБА_6 та адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 , при цьому копія повного тексту постановленого рішення слідчого судді ними була отримана 02 січня 2021 року, тому колегія суддів вважає, що наявні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження відповідної ухвали слідчого судді як такого, що пропущений із поважних причин.
Щодо доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає необхідним зазначити таке.
Відповідно до вимог частини першої статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.
Положеннями статті 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
В офіційному тлумаченні частини 2 статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України, від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.
Положеннями частини 1 статті 24 КПК України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК України.
Так, порядок оскарження рішень, дій або бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування визначено главою 26 КПК України (параграф 1, статті 303-308 цього Кодексу).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.
В оскаржуваній ухвалі слідчий суддя дійшов висновку, що заява ОСОБА_6 та ОСОБА_8 від 07 грудня 2020 року не містить жодних фактів, які б вказували на вчинення кримінальних протиправних дій суддями Оболонського районного суду м. Києва, слідчим та начальником слідчого відділу СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві, керівництвом Київської місцевої прокуратури № 5, Оболонської районної у м. Києві державної адміністрації, а тому підстави для внесення відомостей із цієї заяви до ЄРДР відсутні.
Погоджуючись з висновками слідчого судді, колегія суддів виходить із такого.
Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням (частина 1 статті 1 КК України). 
Відповідно до частини 2 статті 1 КК України для здійснення цього завдання КК України визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили.
Кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (частина 1 статті 11 КК України).
Статтею 2 КПК України визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Стадія ініціювання кримінального провадження є важливою для виконання вказаних завдань і покликана, з одного боку, забезпечити рішуче оперативне реагування на кожне повідомлення про злочин, що є гарантією швидкого та повного його розкриття, притягнення винних до відповідальності, а з іншого – виключити незаконне і необґрунтоване залучення громадян в орбіту кримінального процесу, а також марне витрачання сил і засобів правоохоронних органів.
Чинним КПК України закріплено спрощену процедуру початку досудового розслідування (без проведення дослідчої перевірки). 
Так, відповідно до частин 1 та 2 статті 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР. Досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до ЄРДР.
Проте така спрощена процедура не означає, що взагалі відсутні критерії для внесення чи невнесення відповідних відомостей до ЄРДР. Її спрощеність виражається у тому, що для перевірки наявності зазначених вище критеріїв не потрібно проводити попередню перевірку викладених у заяві відомостей, а необхідно лише перевірити зміст самої заяви.
Так, до ЄРДР, серед іншого, вносяться відомості про: (1) короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; (2) попередня правова кваліфікація кримінального правопорушення з зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність (пункти 4, 5 частини 5 статті 214 КПК України).
Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами ЄРДР такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті КК України). Вказане узгоджується з позицією, викладеною у згаданому Узагальненні ВССУ № 9-49/0/4-17 від 12 січня 2017 року, за якою КПК дійсно передбачає внесення до ЄРДР інформації на підставі заяв та повідомлень про кримінальне правопорушення, а не будь-яких заяв, які надходять до органів досудового розслідування при здійсненні ними своїх повноважень.
Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що (1) обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або (2) в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі повідомлення не мають вноситися до ЄРДР.
Такий висновок відповідає Рішенню Конституційного Суду України у справі за конституційною скаргою ОСОБА_9 від 17 червня 2020 року, згідно пункту 5 мотивувальної частини якого зазначено, що встановлений законодавцем обсяг судового захисту стосовно оцінки бездіяльності уповноважених державних органів має забезпечити ефективність судового контролю, який має бути забезпечено під час розгляду відповідних питань хоча б у двох судових інстанціях: законодавець має запровадити такий обсяг судового контролю за бездіяльністю слідчого чи прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Реєстру після отримання заяви, повідомлення про кримінальне правопорушення, що дозволяв би здійснити ефективний судовий контроль щодо відповідних питань та за наявності підстав надати особі можливість ініціювати початок кримінального провадження, а отже, надати їй реальний доступ до судового захисту.
Також Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у своїй постанові від 16 травня 2019 року (справа № 761/20985/18, провадження № 51-8007км18) наголосив, якщо не було події кримінального правопорушення або в діях особи немає складу кримінального правопорушення, то за таких обставин кримінальне провадження не може бути розпочато. А якщо через помилку чи з інших причин таке провадження було розпочато, то воно негайно має бути припинено і з позиції вимог правопорядку, і з огляду дотримання інтересів всіх учасників правовідносин.
Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК України), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в статті 2 КПК України.
Таким чином, закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.
Слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі дійшов вірного висновку, що у заяві  ОСОБА_6 та ОСОБА_8 наведені відомості, що стосуються цивільних спорів, які існують у заявників з іншими фізичними особами щодо поділу майна. Заявники вважають злочином дії, які вчиняються суддею під час розгляду цивільного спору, дії правоохоронних органів щодо розгляду їх заяв, і вважають, що на даний момент існує злочинна організація, яка діє з метою привласнення їх майна. Однак, такі твердження є припущеннями заявників, і з матеріалів скарги неможливо визначити об`єктивність такої оцінки. Конкретні дії, рішення чи бездіяльність, які б могли бути розцінені як кримінальні правопорушення, не зазначаються у заяві, а тому підстав для ініціювання кримінального провадження та проведення досудового розслідування не вбачається. 
Оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку (стаття 310 КПК України).
За наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право, зокрема, скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу (пункт 2 частини третьої статті 407 КПК України).
Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.
Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. 117, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 , адвоката ОСОБА_7 , який діє в інтересах ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 24 грудня 2020 року – без змін.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя         ОСОБА_2 

Судді         ОСОБА_3 

ОСОБА_4