ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2021 року	Львів	Справа № 380/7082/20 пров. № А/857/15770/20	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді –                                       Кушнерика М.П.
суддів –                                                            Курильця А.Р., Мікули О.І.;

розглянувши в порядку письмового провадження у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року, прийняте суддею Гавдиком З.В., в м. Львові, за правилами спрощеного позовного провадження, у справі №380/7082/20 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління МВС у Львівській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди, -

                                                 В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суду з позовом до Міністерства внутрішніх справ України, Головного управління МВС у Львівській області, в якому просив зобов`язати відповідачів здійснити доплату грошової допомоги в розмірі – 148050 гривень. Згідно встановленої позивачу іншої – 2 групи інвалідності, яка настала після проходження служби внаслідок виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю. Тобто, тридцяти місячне грошове забезпечення за останньою посадою яку особа рядового або начальницького складу займала на день установлення інвалідності з вирахуванням частково оплаченого 29.04.2020 року – грошове забезпечення та  стягнути з відповідача на користь позивача кошти за відшкодування моральної шкоди в розмірі – 10000 грн.
Позовні вимоги мотивує тим, що 25.02.2011 відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №707 від 12.05.2007 ОСОБА_1 виплачено одноразову грошову допомогу за третю групу інвалідності, що настала внаслідок отриманої травми у період проходження служби. Розмір грошової допомоги відповідав півторарічному грошовому забезпеченню і жодних претензій відносно даної виплати ніколи не виникало.
03.02.2012 під час повторного медичного огляду МСЕК ОСОБА_1 йому підтверджено третю групу, але встановлено іншу інвалідність. А саме, змінено причинний зв`язок захворювання, що пов`язаний з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС. Тобто, остаточно доведено зміну причинного зв`язку інвалідності, не за наслідками проходження служби, а за наслідками виконання службових обов`язків при безпосередній участі в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю. Тепер позивач отримав право на перерахунок і доплату грошової допомоги до розміру повного трьохрічного грошового забезпечення згідно зазначеної постанови Кабінету Міністрів України №707.16.05.2012 позивач з відповідною заявою звернувся до ГУ МВСУ у Львівській області. Однак відповідачі, ігноруючи законодавство, право позивача на доплату одноразової грошової допомоги не визнали, із-за чого почався довготривалий судовий спір. Уникаючи виплати на протязі шести років, Відповідачі своїми незаконними діями суттєво підірвали здоров`я позивача. І вже 18.01.2018, після онкологічного захворювання, при проходженні огляду обласною МСЕК йому встановлено другу групу інвалідності, що пов`язана з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Повторно визнано, що інвалідність отримана під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю. Відповідно постанови Кабінету Міністрів України №707 від 12.05.2007 позивач тепер отримав право на грошову допомогу в розмірі повного чотирьох річного грошового забезпечення при фактично здійсненій лише півтора річній виплаті від 25.02.2011. В даному випадку утворилася заборгованість перед особою з інвалідністю у тридцять місяців, це два з половиною роки грошового забезпечення, яку МВСУ виплачувати не мало наміру.
Постановою Верховного Суду України від 04.02.2020 у справі №1340/4937/18 адміністративне провадження №К/9901/10241/19 зобов`язано МВС України в десятиденний строк прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 виплати одноразової грошової допомоги; стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань МВСУ, дві тисячі гривень на відшкодування моральної шкоди. 
29.04.2020 року згідно з платіжним дорученням №55 позивачу проведено доплату одноразової грошової допомоги в розмірі 40 950 гривень. А листом від 02.06.2020 р. ДФОП МВС України ОСОБА_1 проінформовано що згідно затвердженого висновку від 13.04.2020 йому вже здійснена і завершена чотирьох річна виплата у розмірі 40950 грн.
Позивач вважає, що доплата здійснена умисно, завідомо невірно, вона неповна, незаконна і розрахована за розміром грошового забезпечення чинним на період 2011 - 2016 рр. це - 1365 гривень. За даним розміром грошового забезпечення була здійснена перша виплата 25.02.2011 на день отримання інвалідності, а також могла бути нарахована друга виплата трьох річного грошового забезпечення за зверненням позивача 16.05.2012 включно до 2016 року. Відповідно порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року N 707. Розмір грошової допомоги визначається відповідно до забезпечення за останньою посадою яку особа рядового або начальницького складу займала на день загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) установлення інвалідності. Отже 18.01.2018 року -  день встановлення МСЕК іншої інвалідності позивачу, що настала від захворювання пов`язаного з виконанням службових обов`язків при безпосередній участі в охороні громадського порядку та боротьби із злочинністю. Розмір грошового забезпечення позивача чинний на день виплати 29.04.2020 встановлено з січня 2016 р. - це 6 300 гривень. І розмір доплати одноразової допомоги має становити 189 000 гривень. 
Відтак вважає, що заборгованість відповідачів перед ним щодо доплати одноразової грошової допомоги з вирахуванням виплачених коштів становить 148050 гривень.
Крім цього, позивачу тривалий період завдається стрес і моральна шкода з боку відповідачів. На думку позивача, відповідачі мають виплатити матеріальну компенсацію.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, з підстав порушення норм матеріального права.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує аналогічними обставинами, які зазначенні ним в поданому позові. Покликається на норму пункту 3 Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 pоку № 707 відповідно до якої розмір грошової допомоги визначається відповідно до забезпечення за останньою посадою яку особа рядового або начальницького складу займала на день загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) установлення інвалідності. Крім цього, зазначено, що суд першої інстанції помилково вважав розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 після звільнення 31.12.2010 таким, що не змінився і змінитися не міг, не взявши до уваги довідку про грошове забезпечення №91-01952, а лише довідку №16/4606 - хоча дані документи не заперечують, а лише доповнюють одна одну, де посада звільненого в запас працівника міліції прирівняна з посадою поліцейського. В підсумку вказано на те, що відсутністю наміру у відповідачів проводити спірну доплату даної одноразової допомога та тривалими судовими процесами йому завдано моральну шкоду.
Просить скасувати рішення суду та прийняти постанову, якою позов задоволити.
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило, що не перешкоджає розгляду справи по суті.
Оскільки апеляційну скаргу подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, відповідно до п.3 ч.1 ст.311 КАС України.
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 встановлено другу групу інвалідності, ступінь втрати працездатності 65 %, захворювання пов`язане з виконанням службових обов`язків по ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС, що підтверджується копією виписки з акта огляду МСЕК № 257552 від 18.01.2018.
05.12.2016 ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області із заявою про виплату одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України “Про затвердження Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції” від 12.05.2007 року № 707.
Листом від 07.05.2018 за вих. № Б-8/31/17-2018 Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області повернуло ОСОБА_1 подану заяву та додані до неї матеріали, оскільки підстав для виплати одноразової грошової допомоги не достатньо (захворювання пов`язане з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, не пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ).
Постановою Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №1340/4937/18 рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2019 року змінено у частині обрання способу захисту прав позивача. Зобов`язано Головне управління Міністерства внутрішніх справ України у Львівській області подати у семиденний строк до Міністерства внутрішніх справ України висновок щодо проведення виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707; зобов`язано Міністерство внутрішніх справ України в десятиденний строк прийняти рішення про призначення ОСОБА_1 виплати одноразової грошової допомоги та направити його органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, для проведення виплати у строк не пізніше двох місяців, відповідно до Порядку та умов виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції, податкової міліції, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 травня 2007 року № 707; скасовано рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 листопада 2018 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 березня 2019 року у частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та прийнято у цій частині нове рішення про часткове задоволення цих вимог – стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Міністерства внутрішніх справ України 2000 гривень на відшкодування моральної шкоди; у решті судові рішення залишено без змін.
Згодом, МВС України прийнято рішення про призначення ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови №707 та затверджено Висновок про призначення одноразової грошової допомоги працівнику міліції в разі поранення або встановлення інвалідності згідно із Постановою Верховного Суду від 04.02.2020 по справі 1340/4937/18 від 11.03.2020 року.
Відповідно до листа МВС України №13092/15-2020від 23.04.2020 ГУМВС України у Львівській області виділено кошти в сумі 40 950 грн. для виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 ..
Згідно платіжного доручення від 28.04.2020 №55 вищевказані кошти перераховано ОСОБА_1 (а. с. 31).
Вважаючи що йому неправомірно, неповно та незаконно проведено виплату одноразової грошової допомоги за розміром грошового забезпечення чинним на період 2011-2016 роки, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач вважає, що доплата здійснена умисно, завідомо невірно, вона неповна, незаконна і розрахована за розміром грошового забезпечення чинним на період 2011 - 2016 рр. та просить суд здійснити доплату грошової допомоги в розмірі 148050 грн., однак суду не надано жодних доказів визнання протиправним та скасування рішення МВС України про призначення йому одноразової грошової допомоги, відтак ОСОБА_1 помилився в обраному способі захисту.
Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.
Частина 2 статті 19 Конституція України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною шостою статті 23 Закон України “Про міліцію” №565-ХІІ (в редакції чинній на час встановлення позивачу інвалідності) у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі до п`ятирічного грошового забезпечення за останньою посадою в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
З 07.11.2015 втратив чинність Закон України “Про міліцію” №565-ХІІ у зв`язку з набранням чинності Закону України “Про Національну поліцію” від 02.07.2015 №580-VІІІ (далі - Закон №580-VІІІ).
Абзацом третім пункту 15 розділу XI “Прикінцеві та перехідні положення” визначено, що право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом України “Про міліцію”, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом України “Про Національну поліцію”.
На виконання статті 23 Закону №565-ХІІ Кабінет Міністрів України 12.05.2007 прийняв постанову, якою затвердив Порядок та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції (далі - Порядок №707).
Частиною 1 підпункту 2 пункту 1 Порядку встановлено, що одноразова грошова допомога виплачується у разі установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що стався під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі чотирирічного грошового забезпечення інвалідам II групи.
Частиною 2 пункту 1 Порядку передбачено, що у разі виникнення у працівника міліції права на отримання грошової допомоги в розмірі, більшому за раніше виплачену суму, виплата проводиться за вирахуванням такої суми.
Також, пунктом 3 Порядку №707 встановлено, що розмір грошової допомоги визначається відповідно до грошового забезпечення за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день, установлення інвалідності.
Покликання апелянта на те, що розмір грошового забезпечення на день виплати 29.04.2020 становив 6 300 гривень, не заслуговують на увагу, оскільки аналіз зазначено пункту 3 Порядку №707 вказує на те, що сума грошової допомоги, яка підлягає виплаті визначається відповідно до грошового забезпечення за останньою посадою, яку особа рядового або начальницького складу займала на день, установлення інвалідності.
Оскільки первина інвалідність (ІІІ група) встановлена 25.02.2011, а 18.01.2018 встановлена ІІ групу інвалідності, відтак в даному випадку розмір грошового забезпечення позивача не змінився, а лише збільшилась розрахункова величина для визначення суми такої виплати, а саме з 18 місяців грошового забезпечення на 48 місяців грошового забезпечення.
Довідка № 91-01952 про розмір грошового забезпечення, що враховується для перерахунку пенсій для осіб начальницького і рядового складу внутрішніх справ (міліції) від 21.03.2018 (а. с. 12) не заслуговує на увагу як підстава для обчислення одноразової грошової допомоги працівнику міліції в разі встановлення інвалідності, оскільки видавалася виключно з метою здійснення перерахунку пенсії позивача. Тобто, відповідно до ч. 3 ст. 63 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб”, постанови КМУ від 11.11.2015 №988, постанови КМУ від 21.02.2018 №103 ГУМВС України у Львівській області лише прирівняло посаду помічника начальника чергової частини - оперативного чергового чергової частити, яку перед звільненням обіймав позивач, до посади поліцейського - старшого інспектора для можливості здійснення в майбутньому перерахунку пенсії позивачу.
Відповідно до наявної у матеріалах справи довідки, виданою Львівським МУ ГУМВС України у Львівській області від 17.05.2011 № 16/4606, розмір грошового забезпечення ОСОБА_1 для нарахування одноразової грошової допомоги становив 1 365 грн, а саме: посадовий оклад - 925,00 грн.; оклад за спеціальним званням - 125,00 грн.; відсоткова надбавка за вислугу років 30 %- 315,00 грн (а. с. 13).
Відтак, розмір нарахованої ОСОБА_1 допомоги, як інваліду 2-ої групи, повинен складати 65 520 грн (1 365 грн х 48 місяців).
Враховуючи ту обставину, що ОСОБА_1 у зв`язку із встановленням 3-ої групи інвалідності в 2011 році було здійснено виплату одноразової грошової допомоги в сумі                    24 570 грн, тому при встановленні 2-ої групи інвалідності виплата допомоги проведена за вирахуванням цієї суми.
Відповідно до п. 7 Порядку № 707 працівник міліції може пред`явити МВС вимоги щодо виплати грошової допомоги протягом трьох років з дня настання події, що дає право на отримання такої допомоги.
Згідно із п. 5 Порядку № 707 для виплати грошової допомоги в разі поранення (контузії, травми або каліцтва) чи установлення групи інвалідності працівник міліції подає органу внутрішніх справ за місцем проходження служби: заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги згідно з додатком; довідку медико-соціальної експертної комісії щодо визначення ступеня втрати працездатності внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва) та (або) установлення групи інвалідності; довідку про грошове забезпечення; копію сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові, видачу документа та місце реєстрації (довідку органу реєстрації або відповідного житлово-експлуатаційного підприємства, організації чи органу місцевого самоврядування про місце реєстрації або місце перебування заявника); копію ідентифікаційного номера.
Для виплати грошової допомоги обов`язково подається довідка від Національної акціонерної страхової компанії "ОРАНТА" про проведену або не проведену раніше виплату (п. 6 Порядку № 707).
Згідно із п. 7 Порядку № 707 орган внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції подає МВС у семиденний строк з дня реєстрації документів висновок щодо можливості проведення грошової допомоги разом з документами, зазначеними у пунктах 4 і 5 цього Порядку, копією висновку службового розслідування за фактом поранення (контузії, травми або каліцтва) такого працівника, установлення групи інвалідності чи загибелі (смерті).
МВС у десятиденний строк приймає рішення про призначення виплати і надсилає його разом із документами, зазначеними у пунктах 4 і 5, органу внутрішніх справ, у якому проходив службу працівник міліції, для проведення виплати.
Виплата грошової допомоги працівнику міліції проводиться шляхом перерахування суми виплати на рахунок, відкритий заявником в установі банку, або через касу органу внутрішніх справ.
Таким чином, зазначене суд апеляційної інстанції прийшов до неспростовного переконання, що нарахування та виплату одноразової грошової допомоги ОСОБА_2 здійснено у відповідності вимог Порядку №707.
Стосовно доводів про стягнення моральної шкоди, вказати наступне.
Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч. 3 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49).
Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п. 52).
Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого (п. 56).
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. При цьому, в силу ст. 1173 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини відповідача, а протиправність його дій та рішень презюмується - обов`язок доказування їх правомірності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України) (п. 57).
Вимоги про відшкодування моральної шкоди у сумі 10 000 гривень позивач пов`язує з відсутністю наміру у відповідачів проводити спірну доплату даної одноразової допомога та тривалими судовими процесами, які його виснажують і довели до відчаю.
Проте, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для стягнення моральної шкоди, оскільки позивачем жодним чином під час розгляду справи не доведено заподіяння йому або членам його сім`ї душевних страждань протиправною діями відповідача, зокрема, у вигляді погіршення здоров`я та/або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, інших негативних явищ, що настали у результаті саме незаконних дій (бездіяльності) відповідача.
Пунктом 4 ч.1 ст.317 КАС України встановлено, що підставою для зміни судового рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч.4 ст.317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З огляду на викладене апеляційний суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у частині мотивів відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід змінити, частково задовольнивши його апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                               П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 10 листопада 2020 року у справі №380/7082/20, - змінити, виклавши його мотивувальну частину, в редакції цієї постанови.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків встановлених ч.5 ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	М. П. Кушнерик 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула