Постанова
Іменем України

24 лютого 2021 року
 
м. Київ
 
справа № 1519/2-3699/11
провадження № 61-13123св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
заявник (стягувач) - Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
боржники: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мацко Володимир Володимирович, на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року у складі судді Михайлюка О. А. та постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2019 року у складі колегії суддів: Заїкіна А. П., Погорєлової С. О., Таварткіладзе О. М.,

ВСТАНОВИВ:
 
1.     Описова частина
 
Короткий зміст вимог заяви
 
У березні 2017 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчих листів та поновлення строку для їх пред`явлення до виконання.
 
Заяву мотивовано тим, що у лютому 2011 році ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2011 року позовні вимоги ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено у повному обсязі. Стягнуто з відповідачів солідарно на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором у сумі 2 482 971,17 грн та судові витрати у сумі 1 820 грн.
 
31 липня 2012 року на виконання вказаного судового рішення Малиновським районним судом м. Одеси видано виконавчі листи № 2-3699/11.
 
Проте під час проведення виконавчих дій відділом державної виконавчої служби оригінали виконавчих листів втрачені.
 
Ураховуючи наведене, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» просило суд видати дублікати виконавчих документів, виданих 31 липня 2012 року Малиновським районним судом м. Одеси у справі № 2-3699/11 за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 06 червня 2019 року, заяву ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено.
Поновлено ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів у справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Видано дублікати виконавчих листів у цивільній справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
 
Ухвалу суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що виданий Малиновським районним судом м. Одеси на підставі рішення цього ж суду від 23 липня 2011 року виконавчий лист на виконанні у державній виконавчій службі не перебуває, його оригінал втрачено під час пересилання з виконавчої служби до банку не з вини стягувача. 
Суди також врахували, що відповідно до статті 31 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час вчинення виконавчої дії) належним доказом підтвердження надсилання стягувачу копії постанови про повернення виконавчого листа разом з направленням його оригіналу є виключно рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення стягувачу, якого матеріали справи не містять.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мацко В. В., посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2019 року.
 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що суди попередніх інстанцій порушили право ОСОБА_1 на доступ до справедливого суду, оскільки він не був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що не забезпечило дотримання принципу рівності та змагальності сторін. Суди безпідставно поновили ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів. Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, зробив висновок про існування обставин, які вказують на факт втрати виконавчого листа, за відсутності належних та допустимих доказів. Суд першої інстанції вирішив питання про видачу дубліката виконавчого листа відносно померлої особи ( ОСОБА_2 ).
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
Відзив на касаційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» суду не подало.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 25 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мацко В. В., на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2019 року в частині видачі дублікатів виконавчих листів, і витребувано із суду першої інстанції цивільну справу № 1519/2-3699/11.
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мацко В. В., на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2019 року в частині поновлення строку для пред`явлення виконавчих листів до виконання відмовлено.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 лютого 2021 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2011 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість за кредитним договором від 19 липня 2007 року №  014/0030/74/78556 у розмірі 2 482 971,17 грн та судові витрати у сумі 1 820 грн.
 
31 липня 2012 року на виконання вказаного судового рішення Малиновським районним судом м. Одеси видано виконавчі листи № 2-3699/11.
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в  постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і  заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Розглянувши матеріали справи, колегія суддів вважає, що ухвала Малиновського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року та постанова Одеського апеляційного суду від 06 червня 2019 року в частині видачі дублікатів виконавчого листа відповідають зазначеним вимогам цивільного процесуального законодавства України.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
 
Принцип обов`язковості судових рішень конкретизовано у статті 14 ЦПК України 2004 року та у статті 18 ЦПК України 2017 року: судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є обов`язковою для застосування судами відповідно до частини четвертої статті 10 ЦПК України і Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Рішення ЄСПЛ у справі «Хорнсбі проти Греції» («Hornsby v. Greece») від 19 березня 1997 року (п. 40)). У Рішенні ЄСПЛ у справі «Войтенко проти України» («Voytenko v. Ukraine») від 29 червня 2004 року ЄСПЛ нагадує свою практику, що неможливість для заявника домогтися виконання судового рішення, винесеного на його чи її користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, що викладене у першому реченні пункту першого статті 1 Протоколу № 1.
 
Відповідно до вимог статті 370 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання заяви) замість втраченого оригіналу виконавчого листа або судового наказу суд, який видав виконавчий лист або судовий наказ, має право за заявою стягувача або поданням державного виконавця видати його дублікат.
 
Згідно з підпунктом 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
 
При зверненні до суду із заявою про видачу дублікатів виконавчого листа банк посилався на те, що Приморським ВДВС Одеського МУЮ повернуті виконавчі листи без виконання, проте він їх не отримував, що підтверджено відсутністю у банка доказів отримання поштового відправлення.
 
Вирішуючи питання про можливість видачі судом дублікатів виконавчих документів у цій справі за заявою ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», суди попередніх інстанцій врахували підстави звернення до суду з такою заявою з огляду на наведені заявником аргументи, обставини виконання виконавчих документів та наявні у матеріалах справи докази.
 
Так, встановивши, що заочне рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 липня 2011 року про стягнення коштів з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не виконано, видані судом на підставі цього рішення виконавчі листи на виконанні не перебувають, їх оригінали втрачено під час пересилання з виконавчої служби до банка не з вини стягувача, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій по суті розглянутої заяви.
 
Доводи касаційної скарги про те, що суди попередніх інстанцій розглянули справу за відсутності ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки сторони у справі та їх представники були належним чином повідомлені про розгляд процесуального питання про видачу дубліката виконавчого листа. Так, представник ОСОБА_1 адвокат Мацко В. В. надав суду заяву про проведення судового засідання 06 червня 2019 року без його участі, а явка сторін у цьому випадку не є обов`язковою.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані ухвала суду першої інстанції та постанова апеляційного суду прийняті з додержанням норм процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Доводи касаційної скарги переважно спрямовані на переоцінку доказів у справі, що в силу вимог статті 400 ЦПК України не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Мацко Володимир Володимирович, залишити без задоволення.
 
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 03 квітня 2017 року та постанову Одеського апеляційного суду від 06 червня 2019 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                 І. А. Воробйова 

                                                                                                            Б. І. Гулько 

                                                                                                            Р. А. Лідовець

                                                                                                            Ю. В. Черняк