Справа № 152/1277/20
Провадження № 22-ц/801/268/2021
Категорія: 48
Головуючий у суді 1-ї інстанції Мельник А. Г.
Доповідач:Якименко М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2021 року	Справа № 152/1277/20	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді - доповідача: Якименко М.М., 
суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,
розглянувши в спрощеному провадженні без повідомлення учасників  судового розгляду апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2020 року, постановлену суддею Шаргородського районного суду Вінницької області Мельником А.Г.,
ВСТАНОВИВ:
В листопаді 2020 року ОСОБА_1  звернулася в суд з позовом до  ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.
Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків протягом семи днів з дня отримання копії даної ухвали, в зв`язку з  невідповідністю її вимогам ст. 175 та ч. 5 ст.177 ЦПК України. 
01.12.2020 на виконання вимог ухвали на адресу Шаргородського районного суду Вінницької області від позивача надійшла позовна заява в новій редакції, до якої було долучено ряд документів. 
Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2020 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу на підставі ст. 185 ЦПК України. 
Не погодившись із зазначеною ухвалою ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, а також на порушення судом норм процесуального права, просила скасувати ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про повернення позовної заяви, оскільки позивачем було усунуто недоліки, визначені в ухвалі про залишення без руху її заяви. 
Письмового відзиву на апеляційну скаргу від відповідача не надходило. 
Згідно з ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пунктах 1, 5, 6, 9, 10, 14, 19, 37 - 40 частини першої статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.
За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Таким вимогам ухвала суду не відповідає.
Залишаючи без руху позовну заяву, суд свій висновок мотивував тим, що позивачем не надано обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються; не зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини в позові; позовна заява не містить відомостей про вжиття заходів досудового врегулювання спору, якщо такі проводились та не містить відомостей про вжиття заходів забезпечення доказів або позову. 
Також суд вказав, що позивачем належним чином не завірені копії документів, що є порушенням ч.2 ст.95 ЦПК України та надані копії деяких з них мають погану якість та викладені іноземною мовою.
На виконання вимог вказаної ухвали ОСОБА_1 надала позовну заяву в новій редакції з додатками, в якій зазначила про наявність спору між нею та відповідачем з приводу стягнення грошових коштів. Вказала, що розрахунок витрачених коштів на капітальний ремонт квартири можливо визначити шляхом експертного дослідження. Вартість ремонту можливо визначити експертизою, клопотання якої після подання позовної заяви відповідно до вимог ст. 116 ЦПК України.
Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2020 року позовну заяву  ОСОБА_1 на підставі ч. 3 ст. 185 ЦПК України визнано неподаною та повернуто позивачу. 
Повертаючи позовну заяву, суд вказав, що позивачем частково усунуті недоліки позовної заяви, оскільки в порушення п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України нею не зазначено доказів, що підтверджують вказані у позові обставини, а саме не обґрунтована сума витрачених коштів в розмірі 43000,00 грн.; незрозуміла суду позиція позивача, щодо вжиття заходів досудового врегулювання спору, і так як відповідач мешкає в державі Ізраїль, документи повинні бути перекладені на мову держави Ізраїль. Крім того, позивачем належним чином не завірена частина копій документів, що є порушенням ч.2 ст.95 ЦПК України.
Однак апеляційна інстанція не може погодитися з таким висновком суду. 
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Згідно з ч.2 ст.185 ЦПК України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. 
Відповідно до ч. 3 ст. 185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
З позовної заяви та нової редакції позовної заяви, яка була надана на виконання вимог суду про усунення недоліків вбачається, що позивачем зазначено обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги, а також долучено до матеріалів справи докази, якими ці обставини підтверджуються. 
Посилання суду першої інстанції на невиконання позивачем п.5 ч.3 ст. 175 ЦПК України є необґрунтованим, оскільки позивач повідомила, що наведені нею обставини підтверджуються всіма документами, які наявні у позивача та додані до цієї позовної заяви.
Разом із тим, у позові ОСОБА_1 вказала, що розрахунок суми витрат на поліпшення житлового приміщення не є можливим, оскільки доступа до квартири у неї немає, а всі документи знаходились в квартирі. Тому розмір витрачених коштів можливо визначити виключно за допомогою експертного дослідження.
Також позивач зазначила, що дані обставини можуть підтвердити свідки викликані в судове засідання.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції не був позбавлений можливості вирішити питання щодо відкриття провадження в справі на підставі наданих позивачем позовної заяви і доданих до неї доказів.
Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що відповідно до ст. ст. 81, 264 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Виходячи із аналізу ст. 175 ЦПК України, не підтвердження в судовому засіданні обставин, якими обґрунтовано позов, в тому числі тих, на які посилався суд першої інстанції, може бути підставою для відмови в позові за результатами розгляду справи, а не для залишення позовної заяви без руху та її повернення.
Питання про те, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України вирішується судом в нарадчій кімнаті під час ухвалення рішення по суті справи, а оцінка наданих стороною позивача обґрунтувань та доказів на предмет їх достатності на стадії відкриття провадження у справі законом не передбачена.
Також судом першої інстанції не враховано, що подання доказів можливе і на наступних стадіях цивільного процесу, зокрема у підготовчому засіданні після відкриття провадження у справі. 
Крім того, судом першої інстанції проігноровано положення ч. 6 ст. 95 ЦПК України відповідно до якого, якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.
Згідно ч.ч.1,2,4ст.83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідно до ч. 1. ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. 
Повертаючи заяву, суд фактично надав оцінку доказам, наданим позивачем в обґрунтування позовних вимог, що є неприпустимим. 
Згідно роз`яснень пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», подання доказів можливе на наступних стадіях цивільного процесу, тому суд не вправі через неподання доказів при пред`явленні позову залишати заяву без руху та повертати заявнику.
Відтак, питання, на які вказав суд першої інстанції, надаючи ухвалою строк для усунення недоліків та повертаючи в подальшому позовну заяву, могли бути з`ясовані судом після відкриття провадження в справі.
Суд першої інстанції, повертаючи позовну заяву позивачу, також безпідставно посилався на те, що відповідач мешкає в державі Ізраїль, тому документи надані позивачем повинні бути перекладені на мову держави Ізраїль. 
Як вбачається із ухвали від 19.11.2020 без руху, судом в якості підстави залишення позовної заяви без руху, не була вказана дана вимога, тому не виконання позивачем такої вимоги, не є підставою для повернення заяви позивачеві.
Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).
Апеляційний суд вважає, що повернення позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, є таким, що суперечить нормам ЦПК України та є таким, що обмежує право позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.
Наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої допустив порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення помилкової ухвали.
Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 369, 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Шаргородського районного суду Вінницької області від 02 грудня 2020 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 12 лютого 2021 року.

Головуючий                                                                 М.М. Якименко

Судді:                                                                         О.В. Ковальчук

                                                                               Т.Б. Сало