УХВАЛА

31 березня 2021 року 
м. Київ
Справа №  910/10496/20 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Ткаченко Н.Г. - головуючого, Жукова С.В., Огородніка К.М., 

перевіривши касаційну скаргу  Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" та додані до неї матеріали
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021
у справі  № 910/10496/20
за позовом  Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС"
до    Товариства з обмеженою відповідальністю "Союз-Авто"
про  стягнення 238 901,84 грн,-

ВСТАНОВИВ:

До Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021у справі №910/10496/20, разом із клопотанням про поновлення строку на касаційне оскарження.

Рішенням    Господарського суду міста Києва від 25.09.2020 у справі                                                 № 910/10496/20 позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Союз-Авто" на користь ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" витрати по сплаті страхового відшкодування в розмірі 206 342, 84 грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3 095,14 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 апеляційні скарги ТОВ "Союз-Авто" та ПрАт "Страхова компанія "АРКС" залишено без задоволення. Рішення Господарського суду міста Києва від 25.09.2020 у справі № 910/10496/20, залишено без змін. 

Здійснивши перевірку касаційної скарги ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" та доданих до неї матеріалів на відповідність вимогам ГПК України, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, з огляду на таке. 

Законом України "Про внесення змін до ГПК України, ЦПК України, КАС України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ" від 15.01.2020 № 460-ІХ внесені зміни до ГПК України, які набрали чинності з 08.02.2020.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення. 

Частиною 5 ст. 12 ГПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є: 1) справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2)  справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з ч. 7 ст. 12 ГПК України, розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на                                                2021 рік»  встановлено у 2021 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2021  року - 2 270 грн.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.163 ГПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, або сумою, оспорюваною за виконавчим чи іншим документом, за якими стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом позову у даній справі є стягнення суми 238 901,84 грн, а оскільки зазначена сума є меншою ніж п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 (2 270,00 грн х 500 = 1 135 000,00 грн), то судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у справі № 910/10496/20, у відповідності до вимог  ГПК України, касаційному оскарженню не підлягають.

Відповідно до п.2 ч. 3 ст. 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;                  г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до вимог п.п. «а»-«г» п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України випадки відкриття касаційного провадження у   малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, залежать виключно від обставин конкретної справи та значення кожної з них для формування єдиної правозастосовчої практики.

Такими чином, законодавець обмежив можливість касаційного оскарження судових рішень у названій категорії господарських справ, поставивши можливість такого оскарження в залежність від імовірності значення ухваленого за наслідком касаційного провадження судового рішення для формування практики застосування відповідних правових норм та наявності обставин конкретної справи, передбачених підпунктами «а» - «г» пункту 2 частини третьою  статті 287 ГПК України.

Підставами для відкриття касаційного провадження, скаржник зазначає п.п. "а", "б" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, а саме, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки в господарських судах першої та апеляціної інстанції, які розглядають дану категорію господарських спорів виникла неоднакова судова практика щодо врахування чи неврахування несплачених страхових платежів у розмір шкоди, а Касаційним господарським судом у складі  Верховного суду не виносилися постанови щодо даного господарського спору. Крім того, в обґрунтування підстав для відкриття касаційного провадження, скаржник посилається на п. п.1, З ч. 2 ст. 287 ГПК України, зазначаючи, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував норми процесуального та матеріального права.
Розглянувши доводи, щодо обґрунтування підстав відкриття касаційного провадження, колегія суддів дійшла висновку про відсутність обставин для відкриття касаційного провадження у справі з цієї підстави, оскільки посилання скаржника на п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 287 ГПК України не охоплюється вичерпним переліком випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, за наявності яких малозначну справу може бути переглянуто у касаційному порядку. При цьому наведені в касаційній скарзі доводи, не дають підстав для висновку про те, що справа має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.

Твердження скаржника, що касаційна скарга стосується має значення для формування єдиної правозастосовчої практики є безпідставними, оскільки у поданій касаційній скарзі відсутні посилання на конкретні справи або їх кількісні показники, які б свідчили про те, що судами сформульовано різну правову позицію при вирішенні справ з аналогічними обставинами справи, а лише вказівка на те, що справа стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, без належного та фундаментального такого обґрунтування, без належного такого обґрунтування не можуть бути визнані судом підставами, що підпадають під дію у підпункті "а" п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

Поряд із цим використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи» тощо, не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже виходячи з високого статусу Верховного Суду, у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Право на доступ до суду не є абсолютним та може підлягати обмеженням, зокрема щодо умов прийнятності скарг, оскільки право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання державою. Отже, кожна держава встановлює правила судової процедури, зокрема й процесуальні заборони та обмеження, спрямовані на недопущення безладного перебігу судового процесу (за змістом рішення Європейського суду з прав людини від 20.05.2010 у справі "Пелевін проти України").

Разом з тим,  визначені підпунктами «а»-«г» п. 2 ч.3  ст. 287 ГПК України випадки для відкриття касаційного провадження є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип «правової визначеності».

Касаційний господарський суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а»-«г» п.2 ч. 3 ст. 287 ГПК України  випадки є виключенням із загального правила, й необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань, оскільки в іншому випадку буде порушено принцип «правової визначеності».

Однак, касаційна скарга ПрАТ "Страхова компанія "АРКС"  не містить належних обґрунтувань, які могли б підпадати під дію підпунктів «а»-«г» п. 2 ч.3  ст. 287 ГПК України та давали би підстави для відкриття касаційного провадження у даній справі, а суд з власної ініціативи таких умов також не вбачає.

Подана касаційна скарга фактично зводиться до  заперечення  встановлених судами попередніх інстанцій обставин справи з одночасним тлумаченням стороною власного їх викладення, й в цілому, до заперечення результату розгляду справи судом,однак Верховний Суд не може ставити під сумнів законність рішень судів попередніх інстанцій тільки через те, що такі рішення оскаржено і скаржник вважає їх незаконними, а тому підстав для відкриття касаційного провадження у даній справі немає.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури в такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Відповідно до  п. 1 ч. 1 ст. 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відтак, урахуванням наведеного та відсутністю доводів скаржника щодо наявності підстав, передбачених підпунктами «а»-«г» п.2 ч. 3 ст. 287 ГПК України, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі №910/10496/20, оскільки вона подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Оскільки відсутні підстави для відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПрАТ "Страхова компанія "АРКС", то клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови     Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021 у справі №910/10496/20, яке міститься у прохальній частині касаційної скарги, колегією суддів не розглядається.

На підставі викладеного та керуючись ч.5 ст. 12,  ст. ст. 163, 234,  235,  287,  293 ГПК України, Суд, -            

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПрАТ "Страхова компанія "АРКС" на постанову Північного апеляційного господарського суду від 26.01.2021у справі №910/10496/20.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Головуючий, суддя-                                                            Ткаченко Н.Г.

Судді-                                                                                             Жуков С.В.

                                                                                                           Огороднік К.М.