Єдиний унікальний номер 243/5650/20 
Номер провадження 22-ц/804/219/21        

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
                            
17 лютого 2021 року Донецький апеляційний суду складі:
головуючого-судді  Мальованого Ю.М.,
суддів:                     Агєєва О.В.,Папоян В.В.,  
за участю:
секретаря судового засідання Гладуха О.О.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмут Донецької області у залі судових засідань № 3 цивільну справу № 243/5650/20 за позовом ОСОБА_1 до Това-риства з обмеженою відповідальністю «ТК Агроальянс», третя особа: ОСОБА_2 , Управління (Центр) надання адміністративних послуг Печерської районної у м. Києві державної адміністрації про встановлення трудових відносин припиненими, з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2020 року (суддя першої інстанції Сидоренко І.О.),-

В С Т А Н О В И В :

У червні 2020 року позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тандир Д.В., звер-нувся до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до Товариства з обме-женою відповідальністю «ТК Агроальянс» (далі - ТОВ «ТК Агроальянс») про встановлення тру-дових відносин припиненими. 
Позов мотивований тим, що протоколом № 1 загальних зборів ТОВ «ТК Агроальянс» від 15 квітня 2016 року створено ТОВ «ТК Агроальянс» та на посаду директора даного товариства при-значено ОСОБА_3 . Єдиним засновником наведеного товариства визначено ОСОБА_2 . 
З 30 серпня 2017 року ОСОБА_3 з посади директора ТОВ «ТК Агроальянс» було звільне-но, а на посаду директора призначено позивача. 
Маючи намір звільнитися з займаної посади за власним бажанням, у квітні 2019 року пози-вач ОСОБА_1 порушив перед засновником товариства ОСОБА_3 питання про звільнення із займаної посади. В порушення вимог чинного законодавства засновник ТОВ «ТК Агроальянс» ОСОБА_2 відповідну заяву ОСОБА_1 про звільнення із займаної посади за власним бажан-ням прийняв особисто та усно повідомив його, що той звільнений із займаної посади, а трудовий договір з ним розірвано.
У квітні 2020 року з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприєм-ців та громадських формувань позивачу стало відомо, що він до цього часу значиться як керівник ТОВ «ТК Агроальянс», а відомості про його звільнення із займаної посади до відповідного реєстру не внесено. 
13 квітня 2020 року на адресу засновника ТОВ «ТК Агроальянс» ОСОБА_1 було напра-влено повторну заяву про звільнення із займаної посади, а також лист із проханням прийняти відповідне рішення згідно вимог чинного законодавства та внести відповідні відомості до Реєстру. Однак до теперішнього часу рішення про звільнення ОСОБА_1 не прийнято, а останній значиться в ЄДР як директор ТОВ «ТК Агроальянс».
Позивач посилається на те, що запис в Державному реєстрі юридичних осіб про позивача як керівника ТОВ «ТК Агроальянс» несе для останнього певні юридичні ризики, пов`язані з потен-ційною відповідальністю товариства перед державою в особі її фіскальних органів, обмеження  його конституційного права на вільний вибір та зміну роду занять, тощо. Вважає, що трудові від-носини між ним та відповідачем мають бути припинені у разі виявлення волі позивача на припи-нення таких відносин, і, як наслідок, таке право підлягає судовому захисту. 
Просив суд визнати трудові відносини між ТОВ «ТК Агроальянс» та ним припиненими на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України, визначити порядок виконання рішення після набрання закон-ної сили: направити копію рішення до Управління (центру) надання адміністративних послуг Печерської районної в місті Києві державної адміністрації для виключення з Єдиного державно-го реєстру юридичних осіб та фізичних осіб – підприємців запису про керівника ТОВ «ТК «Аг-роальянс» ОСОБА_1 , як директора наведеного товариства. 
Заочним рішенням Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2020 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.  
Не погоджуючись із рішенням суду позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Та-ндир Д.В., в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм процесуального права та непо-вне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2020 року та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом в порушення порядку залу-чення третіх осіб, передбаченого ст. 52, 53 ЦПК України залучено 19 серпня 2020 року Управ-ління (Центр) надання адміністративних послуг Печерської районної в м. Києві державної адмі-ністрації та засновника відповідача, при цьому судом належно не вмотивовано, яким чином рі-шення у справі може вплинути на права та обов`язки вказаних учасників справи. Крім того, на думку заявника, ухвала суду від 19 серпня 2020 року є явним підтвердженням того, що суд фор-мально підійшов до вирішення питання та не з`ясував усі обставини справи. У вказаній ухвалі суд посилається на вимоги позивача про зобов`язання Управління (Центр) надання адміністрати-вних послуг Печерської районної в місті Києві державної адміністрації виключити з Реєстру за-пис про керівника ТОВ «ТК Агроальянс» ОСОБА_1 в той час як таких вимог позивач не зая-вляв. З огляду на зазначені твердження суду третя особа мала брати участь у справі як співвідпо-відач, а не як третя особа. 
Розглядаючи справу суд прийшов до помилкових висновків про наявність чи відсутність певних обставин у справі, що призвело до постановлення неправильного рішення. Наголошує, що ефективним і таким, що не суперечить закону, у випадку ОСОБА_1 , буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин між генеральним директором товариства та цим това-риством на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. Приймаючи рішення, суд першої інстанції дослідив докази направлення відповідачу відповідних звернень позивача із заявами про звільнення, при цьому зазначив, що на розгляд суду не було надано для ознайомлення копій направлених за вказаними адресами заяв та листів. Таким чином, на думку заявника, суд фактично встановив обмеження прав позивач, оскільки останній надав докази звернення до відповідача з приводу свого порушеного права, а суд встановив вимогу, яка не передбачена Законом. 
Крім того, звертає увагу апеляційного суду, що вказані поштові відправлення були повер-нуті на адресу відправника, що по суті і послужило підставою для звернення до суду, оскільки у інший спосіб позивач звільнитися не може. Тому висновки суду в частині ознайомлення зі зміс-том заяв, які направлялися відповідачу є не логічними. 
Наголошує, що жодним нормативним актом не передбачено досудового врегулювання спо-ру щодо звільнення директора з посади. Згідно ст. 38 КЗпП особа має бути звільнена за власним бажанням не пізніше 14 днів з моменту повідомлення уповноваженого органу. Якщо його не зві-льнено, то є порушене право позивача на захист якого звертається позивач. Не передбачено будь-якого іншого порядку звільнення та/чи/або обов`язкового порядку досудового врегулювання спору. Вважає, що по суті вказані твердження суду є прямим порушенням Конституції в частині гарантій захисту прав людини та громадянина. Відмовляючи в позові, суд виявив упередженість та став на захист права відповідача, а не порушеного права позивача.   
  Відповідачем та третіми особами письмові відзиви на апеляційну скаргу позивача на час розгляду справи не надані.
  Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не переш-коджає перегляду рішення суду першої інстанції.
  Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.  
Згідно частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наяв-ними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення су-ду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В судове засідання апеляційного суду позивач  ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_4 , представник відповідача ТОВ «ТК Агроальянс», представник третьої особи Управління (Центру) надання адміністративних послуг Печерської районної в м. Києві державної адміністра-ції, третя особа ОСОБА_2   не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідом-лені.
Судові повістки-повідомлення про розгляд справи  17 лютого 2021 року позивач ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Тандир Д.В., третя особа Управління (Центру) надання адмі-ністративних послуг Печерської районної в м. Києві державної адміністрації отримали 02 лютого 2021 року, відповідач ТОВ «ТК Агроальянс» отримало 03 лютого 2021 року, повістка-повідомлення адресована третій особі ОСОБА_2 повернулася з відміткою відсутності адресата за вказаною адресою, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про отримання поштового відправлення (а.с.130 - 135).
В апеляційній скарзі позивачем ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Тандир Д.В., заявлено клопотання про розгляд справи у відсутність представника апелянта (а.с. 87).
Від третьої особи Управління (Центру) надання адміністративних послуг Печерської ра-йонної в місті Києві державної адміністрації на адресу апеляційного суду надійшла заява про ро-згляд справи без участі представника управління (а.с. 120).  
   Апеляційний суд вважає можливим розглянути справу у відсутність учасників справи, явка яких у судове засідання обов`язковою не визнавалась, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
   Про причини неявки у судове засідання 17 лютого 2021 року учасники справи не повідо-мили і відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України вважається, що вони не з`явилися у судове засі-дання без поважних причин. 
   Відповідно до ст. 263 ЦПК України рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
   Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
  Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеля-ційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню.
  Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов ви-сновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 . При цьому суд виходив з того, що ухвалення рішення про задоволення позовних вимог без достатніх підстав та даних про суттєві порушення прав та інтересів позивача може мати негативний вплив на діяльність товари-ства в цілому та свідчити про втручання в незалежну та законну діяльність останнього. Врахову-ючи, що ОСОБА_1 займає посаду директора ТОВ «ТК Агроальянс» Законом України «Про товариства з обмеженою відповідальністю»  передбачено особливий порядок призначення його на посаду та припинення повноважень. Звернення до суду з даним позовом свідчить про бажання ОСОБА_1 звільнитися з займаної посади директора ТОВ «ТК Агроальянс», однак позивачем не доведено, що він безпосередньо звертався до єдиного засновника (учасника) підприємства- відповідача та не вчинено достатніх дій для отримання відповідачем, його одноосібним засновником або єдиним учасником, заяви позивача про звільнення.        
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги апеляційний суд погоджується з таким висновком суду.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно Про-токолу № 1 Загальних зборів учасників «Про створення Товариства з обмеженою відповідальніс-тю «ТК Агроальянс» від 15 квітня 2016 року, засновником ТОВ прийнято рішення про створення ТОВ «ТК Агроальянс», а також створено статутний капітал, визначено його розмір та призначено на посаду директора ТОВ «ТК Агроальянс» ОСОБА_3 (а.с. 13).  Засновником та єдиним учасником ТОВ «ТК Агроальянс» є ОСОБА_2 .
Відповідно Протоколу № 30/08-17 загальних зборів учасників ТОВ «ТК Агроальянс» від 30 серпня 2017 року, в особі єдиного засновника ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звільнено з посади директора Товариства з 30 серпня 2017 року за угодою сторін та призначено на посаду директора Товариства ОСОБА_1 з 31 серпня 2017 року (а.с. 11). Крім того, про прийняття на роботу ОСОБА_1 видано відповідний наказ № 4 від 31 серпня 2017 року (а.с. 12). 
Звертаючись з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що у квітні 2019 року він, маючи на-мір за власним бажанням звільнитись із займаної посади, звернувся до ОСОБА_2 , як заснов-ника ТОВ «ТК Агроальянс» із заявою про звільнення за власним бажанням, на що той повідомив позивача про його звільнення з займаної посади директора. Проте із інформації Єдиного держав-ного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань ОСОБА_1 стало відомо, що він продовжує значитись директором ТОВ «ТК Агроальянс», з огляду на що 13 квітня 2020 року ним на адресу відповідача поштою направлено повторну заяву про звіль-нення його з посади директора у ТОВ «ТК Агроальянс» за власним бажанням та Лист з прохан-ням про виключення з Єдиного реєстру даних про нього, як про директора Товариства. Направ-лена кореспонденція була повернута на адресу позивача без вручення адресату.
Відповідно до Витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та гро-мадських формувань, керівником ТОВ «ТК Агроальянс» станом на час подання позову є позивач ОСОБА_1 (а.с.14-17), тобто рішення про звільнення останнього з займаної посади загальними зборами учасників не приймалося.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодек-сом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що він просив суд визнати припиненими трудові відносини між ним та ТОВ «ТК Агроальянс» на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України. 
Згідно з ч. 2 ст. 8 Конституції України передбачено, що звернення до суду для захисту кон-ституційних прав та свобод громадян, на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можли-вість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Ви-користання примусової праці забороняється.
Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власни-ком підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлен-ня прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не до-пускається.
Відповідно п. 4 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, зокре-ма, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Згідно ч. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Передбачений ч. 1 ст. 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 займає посаду директора ТОВ «ТК Аг-роальянс». З огляду на це суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» (далі - Закон) передбачено осо-бливий порядок призначення на посаду та припинення повноважень директора товариства як одноосібного виконавчого органу.
Статтею 39 вказаного Закону  визначено, що посада директора товариства (якщо статусом не передбачена інша назва) є одноосібним виконавчим органом товариства.
Згідно ч. 13 ст. 39 Закону повноваження одноосібного виконавчого органу чи голови колегі-ального виконавчого органу можуть бути припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень лише шляхом обрання нового одноосібного виконавчого органу чи голови виконавчого органу або тимчасових виконувачів їхніх обов`язків. У разі припинення повноважень одноосібного виконавчого органу або члена колегіального виконавчого органу договір із цією особою вважається припиненим. 
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 30 вказаного Закону  питання  обрання одноосібного виконавчого органу товариства або членів колегіального виконавчого органу належать до компетенції загаль-них зборів учасників.
З інформації наявної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що єдиним засновником юридичної особи ТОВ «ТК Агроальянс» є ОСОБА_2 . 
Відповідно ч. 1 ст. 37 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відпові-дальністю» у товаристві, що має одного учасника, рішення з питань, що належать до компетенції загальних зборів учасників, приймаються таким учасником одноособово та оформлюються пись-мовим рішенням такого учасника.    
Вирішуючи спір, суд першої інстанцій дійшов висновку про те, що звернення позивача до суду з даним позовом свідчить про бажання ОСОБА_1 звільнитися з займаної посади дирек-тора ТОВ «ТК Агроальянс», однак позивачем та його представником не доведено вжиття заходів щодо звернення позивача та поставлення до відома єдиного учасника відповідача про намір зві-льнитися з займаної посади.   
В обґрунтування вимог ОСОБА_1 щодо звернення до єдиного засновника відповідача з приводу звільнення на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП позивачем долучено до позовної заяви копії ре-комендованого повідомлення про повернення поштового відправлення (трекінг 03150702356770) надісланого на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та опису вкладення до наведеного відправлення, в якому зазначено, що ОСОБА_1 надіслані заява про звільнення від 13 квітня 2020 року та лист про внесення змін до ЄДР щодо керівника ТОВ «ТК Агроальянс» (а.с. 18); довідки, з якої вбачається, що поштове відправлення з трекінгом № 0315070235677, повернуто за закінченням встановленого строку зберігання (а.с. 19); 
рекомендованого повідомлення про повернення поштового відправлення (трекінг 0315070235669) на ім`я ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 ; опису вкла-дення до наведеного відправлення за адресою: АДРЕСА_2 , в якому зазна-чено, що ОСОБА_1 надіслані заява про звільнення від 13 квітня 2020 року та лист про вне-сення змін до ЄДР щодо керівника ТОВ «ТК Агроальянс» (а.с. 20); довідки, з якої вбачається, що відправлення з трекінгом № 0315070235669, повернуто за закінченням встановленого строку збе-рігання (а.с. 21).
Проте, копій надісланих за вказаними адресами заяв та листів на розгляд суду першої інста-нції позивачем надано не було, внаслідок чого суд першої інстанції дійшов обґрунтованого ви-сновку про неможливість ознайомлення з текстами вказаних документів. 
Відповідно ч. 5,6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
З огляду на зазначене, посилання позивача в апеляційній скарзі, на те, що судом допущено обмеження прав позивача, оскільки він надав докази звернення до відповідача  та порушив від-повідне питання про звільнення і вказана обставина не спростована в судовому засіданні є без-підставними. Крім того, не ґрунтуються на законі посилання скаржника на встановлення судом  вимоги, яка не передбачена законом щодо подання певного виду доказів.    
Доводи апеляційної скарги в цій частині не містять доказів на спростування висновків суду першої інстанцій, які є обґрунтованими та підтверджуються матеріалами справи.
За правилами ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК) .
При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтве-рджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітим-ного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Згідно з ч. 2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують зая-влені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встанов-ленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст.43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку ро-згляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
08 липня 2020 року представником позивача адвокатом Тандир Д.В. засобами електронного зв`язку надано клопотання про розгляд справи судом першої інстанції у відсутність позивача та його представника за наявними у справі доказами (а.с. 35).
Заявляючи відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України клопотання про розгляд справи за її відсутності, особа усвідомлює, погоджується та несе ризики неможливості вчасно відреагувати на обставини, які будуть з`ясовані в ході проведення судового засідання, надати відповідні пояс-нення та додаткові докази або ж заявити клопотання.
Крім того, відсутність будь-яких заперечень з боку відповідача щодо заявлених позовних вимог, не є підставою для звільнення від доказування відповідно до вимог ст. 82 ЦПК України саме позивача.
За вимогами ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.
В апеляційній скарзі заявник наголошує, що ефективним  і таким, що не суперечить закону, у його випадку буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин між генеральним директором ТОВ ОСОБА_1 та цим товариством на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України.
Колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачем в порушення ст. 81 ЦПК України не надано належних доказів того, 13 квітня 2020 року позивач звертався до одноо-сібного учасника ТОВ «ТК Агроальянс» та поставив до його відома своє бажання звільнитися з займаної посади у відповідності до вимог ч. 1 ст. 38 КЗпП України. 
Надані позивачем копії рекомендованих поштових повідомлень, копія опису та довідка про повернення без вручення поштових відправлень підтверджують лише факт надіслання поштової кореспонденції  на адресу відповідача.    
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановивши обставини спору, дослідивши докази у справі й надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтова-ного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 за його недоведеністю.
До апеляційної скарги додані докази, які не були подані позивачем до суду першої інстанції, зокрема копія заяви про звільнення від 13 квітня 2020 року та лист з проханням про зміну керів-ника ТОВ «ТК Агроальянс» та внесення відповідних змін до ЄДР від 13 квітня 2020 року.   
Відповідно до положень ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої ін-станції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Статтею 83 ЦПК України унормовано порядок подання доказів, згідно з яким сторони та ін-ші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
За положеннями частин 4, 5 цієї статті, якщо доказ не може бути поданий у встановлений за-коном строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазна-чений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу; у випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не прийма-ються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї (ч. 8 ст. 83 ЦПК України).
Позивачем не надано доказів неможливості подання вказаних документів до суду першої ін-станції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Жодних обґрунтувань, з яких саме при-чин вказані докази не були подані позивачем до суду першої інстанції апеляційна скарга не міс-тить. Натомість до суду першої інстанції було подано заяву про розгляд справи без участі пози-вача та його представника за наявним у справі доказами.  Отже, долучені представником позива-ча до апеляційної скарги докази не підлягають прийняттю апеляційним судом.
На думку колегії суддів судове рішення, що переглядається в апеляційному порядку, є доста-тньо мотивованим, оскільки суд першої інстанції розглянув дану справу, дотримавшись принци-пу диспозитивності цивільного судочинства, та вирішив спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наявних доказів.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга відповідача пі-длягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Крім того, згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропор-ційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а рішення суду без змін, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 368, 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Заочне рішення Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 15 жовтня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту безпосередньо до Верховного Суду.

Повне судове рішення складено 17 лютого  2021 року.

Головуючий суддя:                                                                       Ю.М. Мальований

Судді:                                                                                            О.В. Агєєв

                                                                                                       В.В. Папоян