ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

24 лютого 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/5308/19	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Іванова С.М., Чередниченка В.Є.,     

за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції адміністративну справу за  апеляційною скаргою    Головного управління ДПС у Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі №280/5308/19 (м. Запоріжжя, суддя першої інстанції Бойченко Ю.П.)
за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 
до Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного управління ДПС у Запорізькій області
про визнання протиправними та скасування рішення та вимоги,-

встановив:
30 жовтня 2019 року фізична особа-підприємець ОСОБА_1 звернувся до Запорізького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області, Головного управління ДПС у Запорізькій області, в якому просив визнати протиправними та скасувати рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.08.2019 №0019251305 та вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2019 №Ф-0019261305.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі №280/5308/19 позовні вимоги задоволені.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.08.2019 №0019251305. 
Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Запорізькій області від 08.08.2019 №Ф-0019261305.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального права. Вказана позиція податкового органу мотивована обставинами, зафіксованими актом перевірки позивача, зокрема щодо включення позивачем до складу валових витрат сум придбаного товару (запчастин), які не пов`язані з наданням послуг по діагностиці та ремонту паливної системи транспортних засобів та документально не підтверджені, сум  витрат за надані послуги по обслуговуванню робочого одягу в значній кількості, що не відповідає чисельності найманих працівників, сум по сплаті за відсотки по кредитному договору, які не включаються до складу валових витрат, та сум амортизаційних відрахувань по основним засобам, які введені в експлуатацію 31.12.2016 року, тобто раніше,  ніж норми пп. 177.4.6 п. 177.4 ст. 177 Податкового кодексу України набули законної сили.
Відповідач зазначив, що виключно факт одержання доходу може бути підставою для включення до валових витрат звітного періоду не всіх підряд витрат, а тільки тієї їх частини, яка прямо цьому відповідає. Позивачем було не здійснено правомірний розподіл валових витрат, зокрема позивачем неправомірно визначено валові витрати з придбання дизельного палива, наявності дебіторської заборгованості та нереалізованого товару (залишки ТМЦ). Крім того перевіркою встановлено перекручення даних наданих в деклараціях за 2017, 2018 роки, а саме завищення валових витрат, занижено суму утриманого військового збору з суми чистого оподаткованого доходу від здійснення підприємницької діяльності, знижено базу нарахування єдиного внеску. 
Просить апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати, та винести нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилався на те, суд цілком обґрунтовано і законно дійшов висновку, що рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій від 08.08.2019 №0019251305 та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2019 №Ф-0019261305 прийняті відповідачем не на підставі законів України та є необґрунтованими. Зазначає, що відповідач в апеляційній скарзі не наводить жодної підстави для цього, та не зазначає жодної правової позиції суду, з якою  він не згоден. Суму зниження чистого доходу відповідач розрахував в результаті неврахування деяких витрат позивача. Зауважує, що були надані всі первинні документи, що підтверджують правильність та повноту включення до витрат спірних витрат та, відповідно, вирахування та декларування чистого оподаткованого доходу. По усім епізодам були надані пояснення вказана правова позиція, яка підтверджена документально. Жоден з доводів спростований не був. Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19.02.2020 по справі №280/5876/19 набрало законної сили, а спір по єдиному внеску має похідний характер від спору по ҐПДФО та військовому збору, обставини даної справи не доказуються знову. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі №280/5308/19 без змін.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 28.05.2002 зареєстрований в якості фізичної особи – підприємця. Основним видом господарської діяльності позивача є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (код КВЕД 45.20).
З 14.05.2019 по 27.05.2019 Головним управлінням ДФС у Запорізькій області проведено документальну планову виїзну перевірку Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, виконання вимог валютного та іншого законодавства, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками та правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування з 01.01.2017 по 31.12.2018, за результатами якої складено акт від 10.06.2019 №426/08-01-13-05/ НОМЕР_1 .
Перевіркою встановлено порушення позивачем вимог:
п. 177.2, п. 177.4, ст. 177 Податкового кодексу України, в результаті чого занижено податок з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 317 352,70 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 201 328,03 грн., за 2018 рік на суму 116 024,67 грн.;
пп. 164.1.3 п. 164.1 ст. 164, пп. 1.3 пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України, а саме заниження суми утриманого військового збору з суми чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 26 446,06 грн., в т.ч. за 2017 рік в сумі 16 777,34 грн., за 2018 рік в сумі 9 668,72 грн.;
п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 5 ст. 8, п. 8 ст. 9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», що призвело до заниження сум єдиного внеску, нарахованого з чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 205   744,70 грн., у т.ч. за 2017 рік на суму 86   658,00 грн., за 2018 рік на суму 119   082,70 грн.;
пп. «в» п. 176.1 ст. 176 Податкового кодексу України, а саме встановлено включення до декларацій за 2017 – 2018 роки перекручених даних, а саме завищення валових витрат.
Листом ГУ ДФС у Запорізькій області від 05.08.2019 №13346/14/08-01-13-05-09 висновки акту перевірки від 10.06.2019 №426/08-01-13-05/ НОМЕР_1 залишено без змін, а заперечення ФОП ОСОБА_1 без задоволення.
08.08.2019 ГУ ДПС у Запорізькій області прийнято рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску №0019251305, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 29   239,87 грн.
Крім того, відповідачем сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2019 №Ф-0019261305, якою від позивача вимагається сплатити єдиний внесок у сумі 205   744,70 грн.
Позивачем оскаржено дані рішення та вимогу до ДПС України, рішенням якої від 15.10.2019 №5566/6/99-00-08-06-01 у задоволенні скарги відмовлено.
Правомірність прийняття рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій від 08.08.2019 №0019251305 та вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2019 №Ф-0019261305 є предметом спору в цій справі.
Вирішуючи спір між сторонами та частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.04.2016 у справі № 280/5876/19 адміністративний позов Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними та скасовано прийняті 08 серпня 2019 року Головним управлінням ДФС у Запорізькій області податкові повідомлення-рішення № 0019231305 та № 0019241305. Рішення набрало законної сили 18.05.2020. У вказаному рішенні суд встановив, що позивачем правомірно та обґрунтовано віднесено до витрат при визначенні чистого оподатковуваного доходу, який є об`єктом оподаткування для фізичних осіб підприємців від провадження господарської діяльності, суми грошових коштів: відсотків по кредитному договору у 2017 році на суму 405   921,60 грн. та у 2018 році на суму 306007,86 грн.; сум нарахованої амортизації у 2017 році на суму 488   649,60 грн.; з придбання запчастин на суму 312   518,07 грн.; від придбання послуг по обслуговуванню наданого робочого одягу у 2017 році на суму 42741,76 грн. та у 2018 році на суму 48700,68 грн, які документально підтверджені та пов`язані з господарською діяльністю позивача. суд зазначив, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів правомірності прийнятих ним податкових повідомлень – рішень від 08.08.2019 № 0019241305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на доходи фізичних осіб в тому числі 317352,70 гривень за податковими зобов`язаннями та 158676,35 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями та від 08.08.2019 № 0019231305, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання за платежем військовий збір, в тому числі 26446 гривень за податковими зобов`язаннями та 13223,03 гривень за штрафними (фінансовими) санкціями.
В силу приписів ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.  Рішенням суду у справі №280/5876/19 встановлено, що висновки контролюючого органу щодо заниження позивачем податку з доходів фізичних осіб від здійснення підприємницької діяльності на загальну суму 317352,70 грн., в т.ч. за 2017 рік на суму 201328,03 грн., за 2018 рік на суму 116024,67 грн. є необґрунтованими, зважаючи на похідний характер визначення спірної суми штрафної санкції за оскаржуваним рішенням від факту заниження позивачем бази оподаткування податком на доходи фізичних осіб, рішення про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.08.2019 №0019251305 підлягає скасуванню як протиправне. Вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2019 №Ф-0019261305 також підлягає визнанню протиправною та скасуванню з огляду на відсутність недоїмки, з урахуванням висновків суду.
Суд апеляційної інстанції погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст.78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно п.2 ч.1 ст.1 Закону України від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до п.6 ч.1 ст.1 Закону України від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно п.1 ч.1 ст.4 Закону України від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами.
Згідно п.1 ч.2 ст.6 Закону України від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" платник єдиного внеску зобов`язаний: своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок. 
Згідно ч.5 ст.7 Закону України від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" єдиний внесок нараховується на суми, зазначені в частинах першій і другій цієї статті, незалежно від джерел їх фінансування, форми, порядку, місця виплати та використання, а також від того, чи виплачені такі суми фактично після їх нарахування до сплати.
Згідно з ч.2, 3, 8, 12 ст.9 Закону України від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обчислення єдиного внеску здійснюється на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують      нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього   Закону   нараховується єдиний внесок. Обчислення єдиного внеску органами доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі актів перевірки правильності нарахування та сплати єдиного внеску, звітності,      що      подається платниками до органів доходів і зборів, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суми виплат доходу), на суми яких (якого) відповідно до цього   Закону   нараховується єдиний внесок. Платники єдиного внеску, крім платників, зазначених у пп. 4 і 5 ч.1   ст. 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць, не пізніше 20 числа наступного місяця, крім гірничих підприємств, які зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний місяць,      не      пізніше 28 числа      наступного місяця.
Пункт 4 ст. 25 Закону України від 08.07.2010 року "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" визначає, що орган доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, надсилає платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її сплату.
Колегія суддів погоджується з застосуванням судом першої інстанції приписів частини 4 ст. 78 КАС України, відповідно до яких  обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.04.2016 у справі № 280/5876/19 адміністративний позов Фізичної особи – підприємця ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправними та скасовано прийняті 08 серпня 2019 року Головним управлінням ДФС у Запорізькій області податкові повідомлення-рішення № 0019231305 та № 0019241305. Рішення набрало законної сили 18.05.2020. Оскільки спір по єдиному внеску має похідний характер від спору, обставини якого встановлені рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 05.04.2016 у справі № 280/5876/19, обставини даної справи не доказуються знову. 
Рішення Головного управління ДФС у Запорізькій області про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним органом доходів і зборів або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску від 08.08.2019 №0019251305, яким до позивача застосовано штрафні санкції у розмірі 29   239,87 грн.,  та вимога про сплату боргу (недоїмки) від 08.08.2019 №Ф-0019261305, якою від позивача вимагається сплатити єдиний внесок у сумі 205   744,70 грн. - підлягають визнанню протиправними та скасуванню.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
За таких обставин інші доводи апеляційної скарги не потребують правового аналізу, оскільки не мають вирішального значення. 
Проаналізувавши встановлені обставини справи у сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що доводи викладені, в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції,  яким при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, в ньому повно відображені обставини, що мають значення для справи, а висновки щодо встановлених обставин і правові наслідки є вірними, а тому немає підстав для його скасування.
Згідно ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 310, 315, 316, 321, 322,   325, 329 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 07 серпня 2020 року у справі №280/5308/19  без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
          Повний текст постанови складений 11.03.2021 р.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко