П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  600/803/20-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Лелюк Олександр Петрович  
Суддя-доповідач -  Моніч Б.С.   
26 січня 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Моніча Б.С. 
суддів:  Шидловського В.Б.  Капустинського М.М. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року  у справі за адміністративним позовом Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" про стягнення адміністративно-господарський санкцій та пені тазустрічним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівецька обласна енергопостачальна компанія» до Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про визнання протиправними дій , 
В С Т А Н О В И В :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ, КОРОТКИЙ ЗМІСТ ВИМОГ
Чернівецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до адміністративного суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія", в якому просило суд винести рішення, яким відповідно до розрахунків та звіту, що додаються, стягнути з відповідача адміністративно-господарські санкції на користь облвідділення Фонду соціального захисту інвалідів в сумі 296991,86 грн та пеню у розмірі 4941,94 грн шляхом перерахування коштів Чернівецьке УК / м. Чернівці / 50070000 на р/р UA868999980313141230000024002, код 37978173, МФО 899998, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), призначення платежу: 101; ідентифікаційний код ; за нестворені робочі місця для інвалідів.
Позов обґрунтовано тим, що відповідачем на виконання статті 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" не сплачено до 15 квітня 2020 року адміністративно-господарські санкції у розмірі 296991,86 грн, не зважаючи на направлену позивачем претензію від 16 квітня 2020 року. Вказував, що законом чітко визначено обов`язок усіх роботодавців, які використовують найману робочу силу і в кого працює більше 8 осіб, створити робоче місце для інваліда та працевлаштувати.
Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" подано до суду зустрічний позов, в якому просило суд визнати протиправними дії Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів по нарахуванню адміністративно-господарських санкцій.
Позовні вимоги обґрунтовано повним виконанням вимог чинного законодавства щодо подання у встановленому порядку інформації про зайнятість і працевлаштування інвалідів до центру зайнятості. Вказано, що ним здійснено усі належні заходи для недопущення вчинення ним господарського правопорушення. Залишення на підприємстві вакантного робочого місця для працевлаштування інваліда через відсутність осіб-інвалідів, які б виявили бажання працевлаштуватися чи відмовились від працевлаштування у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" не може ставитися у провину останньому.

ІІ. ЗМІСТ РІШЕНННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Рішенням Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів від 20 листопада 2020 року задоволенні позову Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів до Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" про стягнення адміністративно-господарських санкцій та пені відмовлено повністю.
Зустрічний адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" до Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про визнання протиправними дій задоволено повністю.
Визнано протиправними дії Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів по нарахуванню адміністративно-господарських санкцій Товариству з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія".
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" судовий збір у розмірі 2102 грн 00 коп.

ІІІ. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судом встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" зареєстроване як роботодавець у Чернівецькому обласному відділенні Фонду соціального захисту інвалідів від 30 січня 2020 року за №73/101/2047, що підтверджується довідкою про реєстрацію роботодавця у відділенні Фонду соціального захисту інвалідів від 30 січня 2020 року №2620.
05 лютого 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" подано до Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів за 2019 рік форми №10-ПІ, в якому зазначено, що середньооблікова кількість штатних працівників особового складу (осіб) становить 123 особи, з них: середньооблікова кількість штатних працівників, яким відповідно до чинного законодавства встановлена інвалідність – 3 особи, кількість інвалідів – штатних працівників, які повинні працювати на робочих місцях, створених відповідно до вимог статті 19 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" - 5 осіб. Вказано також і те, що фонд оплати праці штатних працівників становить 18265,00 грн, середньомісячна заробітна плата штатного працівника – 148,495 грн.
16 квітня 2020 року Чернівецьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів надіслано на адресу Чернівецької міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості листа, в якому зазначено прохання надати інформацію, зокрема, по Товариству з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія", стосовно подання звіту за формою №3-ПН у 2019 році з питань працевлаштування інвалідів. Крім цього, зазначено і про надання такої інформації: чи мали місце інші звернення, зокрема, Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія", до центру зайнятості з питань працевлаштування інвалідів; кількість вакантних посад, створених у тому числі Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" у 2019 році для працевлаштування інваліда(ів) (згідно статистичних звітів по формі №3-ПН "Про наявність вакансій"), по кожному окремо; чи направлялись, зокрема, на Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" у 2019 році для працевлаштування інваліди, скільки, на які посади та результати даних направлень. Якщо не направлялись то з якої причини; скільки осіб з інвалідністю перебуває на обліку в Чернівецькому міському центрі зайнятості, їх освітній рівень та спеціальність.
16 квітня 2020 року Чернівецьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів виставлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" претензію на суму 297080,96 грн, яка обґрунтована тим, що вказаним Товариством не виконані вимоги статей 19, 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", що є порушенням законодавства про соціальний захист інвалідів в Україні. Так, у відповідності до звіту 10-ПІ середньооблікова чисельність інвалідів, які фактично працювали на підприємстві упродовж 2019 року, склала 3 особи. В той же час установлений норматив для працевлаштування інвалідів у 2019 році склав 5 осіб. Отже, адміністративно-господарські санкції станом на 16 квітня 2020 року на підставі звіту складають 297080,96 грн, а також почала нараховуватись пеня. Запропоновано Товариству з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" сплатити основну заборгованість в указаній сумі та пеню, яка зростає щоденно на несплачену суму заборгованості. Зазначено також про те, що у разі невиконання цих вимог протягом 15 діб, обласне відділення змушене буде застосувати заходи для примусового стягнення коштів у відповідності до законодавства, що потягне за собою додаткове нарахування пені, судових, виконавчих витрат, притягнення керівника до адміністративної відповідальності тощо.
Листом від 23 квітня 2020 року №2324 Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" повідомило Чернівецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів про відхилення претензії у повному обсязі у зв`язку з її безпідставністю. Посилаючись на положення статті 18 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні", Товариство зауважило, що його обов`язок щодо створення робочих місць для інвалідів не супроводжується обов`язком підібрати і працевлаштувати інвалідів на створені робочі місця. Товариство протягом 2019 року щомісячно звітувало до Чернівецького міського центру зайнятості про наявність вакансій для працевлаштування інвалідів, що свідчить про безпідставність посилань Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів про порушення норм чинного законодавства про соціальний захист інвалідів в Україні.
Чернівецька міська філія Чернівецького обласного центру зайнятості листом від 06 травня 2020 року повідомила Чернівецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" до Чернівецької міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості були подані звіти форми 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" (у паперовому вигляді): 03 квітня 2019 року, 23 квітня 2019 року, 25 липня 2019 року, 10 вересня 2019 року, 23 вересня 2019 року. З них актуальними 11 вакансій для осіб з інвалідністю, а саме 5 вакансій - на посаду інженер, 3 вакансії - оператор телекомунікаційних послуг, 1 вакансія - діловода, 1 вакансія - економіста, 1 вакансія - секретаря керівника. Впродовж 2019 року було видано 22 направлення для осіб з інвалідністю, з них - 17 відмов особи, 3 – вакансія зайнята (на посаду діловода), працевлаштовано - 2 інваліда (на вакансії діловод, секретар керівника). Відмов у працевлаштування осіб з інвалідністю від Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" не було. Впродовж 2019 року відбувалося підтвердження актуальності вакансій в телефонному режимі.
Дослідженням розрахунку адміністративно-господарський санкцій за невиконання нормативу робочих місць призначених для працевлаштування інвалідів та пені з 16 квітня 2020 року за прострочення сплати адміністративно-господарських санкцій Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" станом на 17 червня 2020 року судом установлено, що кількість не працевлаштованих інвалідів становить 2 особи, а сума штрафних санкцій по зазначеному Товариству становить 296991,86 грн. У зв`язку з простроченнями сплати суми основного боргу (296991,86 грн) на 64 дні (станом на 17 червня 2020 року), сума пені становить 4941,94 грн.
Відповідно до змісту листа Чернівецької міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості від 26 червня 2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" до Чернівецької міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості були подані звіти форми 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" (у паперовому вигляді): 03 квітня 2019 року, 04 липня 2019 року, 25 липня 2019 року, 10 вересня 2019 року, 23 жовтня 2019 року, з них актуальними 11 вакансій для осіб з інвалідністю, а саме 5 вакансій - на посаду інженер, 3 вакансії - оператор телекомунікаційних послуг, 1 вакансія - діловода, 1 вакансія - економіста, 1 вакансія - секретаря керівника. Впродовж 2019 року було видано 22 направлення для осіб з інвалідністю, з них - 17 відмов особи, 3 – вакансія зайнята (на посаду діловода), працевлаштовано - 2 інваліда (на вакансії діловод, секретар керівника). Впродовж 2019 року відбувалося підтвердження актуальності вакансій в телефонному режимі.
Згідно матеріалів справи, Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" подавались до Чернівецької міської філії Чернівецького обласного центру зайнятості звіти форми №3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" від 03 квітня 2019 року, від 23 квітня 2019 року, від 04 липня 2019 року, від 25 липня 2019 року, від 10 вересня 2019 року,від 22 жовтня 2019 року, в яких указано, що інваліди, які не досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", мають додаткові гарантії щодо сприяння працевлаштуванню та можуть бути працевлаштовані.
Оскільки Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" в добровільному порядку не сплатило адміністративно-господарські санкції та пеню в сумі 296991,86 грн, Чернівецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів звернулося до адміністративного суду з позовом.
Водночас, не погоджуючись із вимогами за первісним позовом, Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" звернулося до адміністративного суду із зустрічним позовом про визнання протиправними дій Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів по нарахуванню адміністративно-господарських санкцій.

IV. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відмовляючи в задоволенні позову Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів, та задовольняючи зустрічний позов Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія", суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ужив усі залежні від нього заходи щодо створення робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю, тому до нього не можуть бути застосовані адміністративно-господарські санкції.

V. ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, Чернівецьке обласне відділення Фонду соціального захисту інвалідів подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення з відповідача адміністративно-господарський санкцій та пені. Визнати дії Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів правильними та законними. Скасувати рішення про стягнення судового збору з Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів за рахунок бюджетних асигнувань. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, позивач відзначив про неналежне виконання відповідачем у 2019 році вимог Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" щодо забезпечення працевлаштування інвалідів. Також, позивач посилається на порушення відповідачем приписів ст. 20 цього Закону щодо своєчасної сплати штрафних санкцій та пені.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач заперечив проти доводів позивача, посилаючись на встановлений судом першої інстанції факт вжиття Товариством у 2019 році всіх передбачених чинним законодавством заходів для працевлаштування інвалідів.

VI. ОЦІНКА АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Апеляційний суд, перевіривши доводи апеляційної скарги, виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених ст. 308 КАС України, а також надаючи оцінку правильності застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права у спірних правовідносинах, виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як передбачено ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з частиною першою статті 17 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" від 21 березня 1991 року №875-XII (далі - Закон №875-XII, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) з метою реалізації творчих і виробничих здібностей осіб з інвалідністю та з урахуванням індивідуальних програм реабілітації їм забезпечується право працювати на підприємствах, в установах, організаціях, а також займатися підприємницькою та іншою трудовою діяльністю, яка не заборонена законом.
Відповідно до частини першої статті 18 Закону №875-XII забезпечення прав осіб з інвалідністю на працевлаштування та оплачувану роботу, в тому числі з умовою про виконання роботи вдома, здійснюється шляхом їх безпосереднього звернення до підприємств, установ, організацій чи до державної служби зайнятості.
Частиною третьою статті 18 Закону №875-XII передбачено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, у тому числі спеціальні робочі місця, створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації і забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені законодавством, надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування осіб з інвалідністю, і звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Державна служба зайнятості здійснює пошук підходящої роботи відповідно до рекомендацій МСЕК, наявних у особи з інвалідністю кваліфікації та знань, з урахуванням її побажань (частина третя статті 18-1 Закону №875-ХІІ.
Згідно з пунктом 4 частини третьої статті 50 Закону України "Про зайнятість населення" від 05 липня 2012 року №5067-VI (далі - Закон №5067-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) роботодавці зобов`язані своєчасно та в повному обсязі у порядку, затвердженому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері зайнятості населення та трудової міграції, за погодженням з центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної політики у галузі статистики, подавати територіальним органам центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, інформацію про: попит на робочу силу (вакансії); заплановане масове вивільнення працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємств, установ, організацій, скороченням чисельності або штату працівників підприємства, установи, організації незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання за два місяці до вивільнення.
Положенням про Фонд соціального захисту інвалідів, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 14 квітня 2011 року №129 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що Фонд соціального захисту інвалідів відповідно до покладених на нього завдань здійснює контроль за виконанням підприємствами нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів та сплатою ними адміністративно-господарських санкцій і пені.
Процедуру подання підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, що використовують найману працю, в яких за основним місцем роботи працює вісім і більше осіб (далі - роботодавці), звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю відділенням Фонду соціального захисту інвалідів (далі - відділення Фонду) та інформації про наявність вільних робочих місць (вакантних посад) для працевлаштування осіб з інвалідністю - базовому центру зайнятості визначено Порядком подання підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, звітів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю та інформації, необхідної для організації їх працевлаштування, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 31 січня 2007 року №70 (далі – Порядок, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Пунктом 2 вказаного Порядку визначено, що звіт про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю роботодавці подають (надсилають рекомендованим листом) щороку до 1 березня відділенням Фонду, в яких вони зареєстровані, за формою, затвердженою Мінсоцполітики за погодженням з Держстатом.
На виконання зазначеної вище норми наказом Міністерства праці та соціальної політики від 10 лютого 2007 року №42, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 13 лютого 2007 року за №117/13384 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин), затверджено форми звітності №10-ПІ (річна) "Звіт про зайнятість і працевлаштування інвалідів".
Пунктом 5 наказу Міністерства соціальної політики від 31 травня 2013 року №316, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 червня 2013 року за №988/23520, яким затверджено Форму звітності № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", установлено, що форма №3-ПН подається за наявності у роботодавця попиту на робочу силу (вакансії) не пізніше ніж через три робочі дні з дати відкриття вакансії. Датою відкриття вакансії є наступний день після створення робочого місця чи припинення трудових відносин з працівником, робоче місце якого стає вакантним, або дата, починаючи з якої може бути укладений трудовий договір з найманим працівником.
З аналізу наведених норм вбачається, що законодавством не встановлено періодичності подачі звітності за формою №3-ПН. Така звітність подається не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії. Тобто законом передбачено одноразове інформування про кожну вакансію. Тому, якщо роботодавець одноразово подав звітність форми № 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)" у строк не пізніше 3 робочих днів з дати відкриття вакансії, то він своєчасно та в повному обсязі у встановленому порядку виконав обов`язок подання інформації про попит на робочу силу (вакансії).
Зазначене узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 31 січня 2018 року у справі №824/379/17-а та від 26 червня 2018 року у справі №806/1368/17.
У постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №806/1368/17 вказано про те, що за змістом статті 18-1 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні" пошук підходящої роботи для інвалідів здійснює державна служба зайнятості. Обов`язок підприємства зі створення робочих місць для інвалідів не супроводжується його обов`язком займатись пошуком інвалідів для працевлаштування.
Згідно з частинами першою, другою статті 19 Закону №875-XII для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, які використовують найману працю, установлюється норматив робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю у розмірі чотирьох відсотків середньооблікової чисельності штатних працівників облікового складу за рік, а якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості одного робочого місця.
Підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, самостійно розраховують кількість робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю відповідно до нормативу, встановленого частиною першою цієї статті, і забезпечують працевлаштування осіб з інвалідністю. При розрахунках кількість робочих місць округлюється до цілого значення.
Відповідно до частини першої статті 20 Закону №875-ХІІ підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, де середньооблікова чисельність працюючих осіб з інвалідністю менша, ніж установлено нормативом, передбаченим статтею 19 цього Закону, щороку сплачують відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції, сума яких визначається в розмірі середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю, за кожне робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю. Для підприємств, установ, організацій, у тому числі підприємств, організацій громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичних осіб, де працює від 8 до 15 осіб, розмір адміністративно-господарських санкцій за робоче місце, призначене для працевлаштування особи з інвалідністю і не зайняте особою з інвалідністю, визначається в розмірі половини середньої річної заробітної плати на відповідному підприємстві, в установі, організації, у тому числі на підприємстві, в організації громадських організацій осіб з інвалідністю, у фізичної особи, яка використовує найману працю. Положення цієї частини не поширюється на підприємства, установи і організації, що повністю утримуються за рахунок коштів державного або місцевих бюджетів.
Сплату адміністративно-господарських санкцій і пені підприємства, установи, організації, у тому числі підприємства, організації громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичні особи, які використовують найману працю, проводять відповідно до закону за рахунок прибутку, який залишається в їх розпорядженні після сплати всіх податків і зборів (обов`язкових платежів) (частина третя статті 20 Закону №875-ХІІ).
Частиною четвертою статті 20 Закону №875-ХІІ передбачено, що адміністративно-господарські санкції розраховуються та сплачуються підприємствами, установами, організаціями, у тому числі підприємствами, організаціями громадських організацій осіб з інвалідністю, фізичними особами, зазначеними в частині першій цієї статті, самостійно в строк до 15 квітня року, наступного за роком, в якому відбулося порушення нормативу, встановленого частиною першою статті 19 цього Закону. При цьому до правовідносин із стягнення адміністративно-господарських санкцій, передбачених цим Законом, не застосовуються строки, визначені статтею 250 Господарського кодексу України.
Отже, законодавством чітко визначено, що підприємства, установи, організації, фізичні особи, які використовують найману працю, зобов`язані: виділяти та створювати робочі місця для працевлаштування інвалідів, у тому числі спеціальні робочі місця; створювати для них умови праці з урахуванням індивідуальних програм реабілітації; забезпечувати інші соціально-економічні гарантії, передбачені чинним законодавством; надавати державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації працевлаштування інвалідів; звітувати Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування інвалідів у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; в разі невиконання такого нормативу - щороку сплачувати відповідним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів адміністративно-господарські санкції.
На підприємство покладається обов`язок самостійного працевлаштування інвалідів шляхом створення робочих місць для працевлаштування інвалідів та інформування про таку кількість створених робочих місць органи працевлаштування інвалідів, в тому числі і центри зайнятості.
Поряд з цим, законом не визначено обов`язку підприємства здійснювати самостійний пошук працівників - інвалідів.
Аналогічна позиція викладена в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі П/811/693/17, від 02 травня 2018 року у справі №804/8007/16, від 13 червня 2018 року у справі №819/639/17, від 15 квітня 2019 року №824/370/17-а, від 27 лютого 2020 року у справі №400/1254/19.
У постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року по справі №440/2008/19 також наведено висновок про те, що обов`язок підприємства щодо створення робочих місць для осіб з інвалідністю не супроводжується його обов`язком підбирати і працевлаштовувати таких осіб на створені робочі місця. Такий обов`язок покладається на органи працевлаштування, що визначені в частині першій статті 18 Закону №875-XII.
Водночас, у названій вище постанові наголошено на тому, що підприємство не несе відповідальності за невиконання нормативу працевлаштування осіб з інвалідністю, якщо воно розробило необхідні заходи по створенню робочих місць, зокрема, створило робочі місця для таких осіб та своєчасно, достовірно, в повному обсязі проінформувало відповідні установи, але фактично не працевлаштувало інваліда з причин незалежних від нього: відсутність інвалідів, відмова інваліда від працевлаштування на підприємство, бездіяльність державних установ, які повинні сприяти працевлаштуванню інвалідів.
Наведене узгоджується і з правовою позицією, викладеною і у постанові Верховного Суду від 31 січня 2019 року у справі №809/750/17.
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що обов`язок по працевлаштуванню інвалідів відповідно до встановленого законом нормативу покладається як на роботодавців, так і на державну службу зайнятості. Механізм реалізації зазначеної програми працевлаштування передбачає здійснення певних заходів з боку підприємств. Однак нормами чинного законодавства на підприємства не покладено обов`язку щодо самостійного пошуку інвалідів для подальшого працевлаштування.
Як встановлено з матеріалів справи, Чернівецькою міською філією Чернівецького обласного центру зайнятості у листі від 06 травня 2020 року зазначено про те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" у 2019 році були подані звіти форми 3-ПН "Інформація про попит на робочу силу (вакансії)", згідно з якими у Товаристві наявні 11 вакансій для осіб з інвалідністю. Впродовж 2019 року було видано 22 направлення для осіб з інвалідністю, з них - 17 відмов особи, 3 – вакансія зайнята (на посаду діловода), працевлаштовано - 2 інваліда (на вакансії діловод, секретар керівника).
При цьому зазначено і те, що відмов у працевлаштуванні осіб з інвалідністю від Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" не було.
Враховуючи вищевикладене, Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" у 2019 року виконувало обов`язки, покладені на нього частиною третьою статті 18 Закону №875-XII, зокрема, ним виділено та створено робочі місця для працевлаштування осіб з інвалідністю, надано державній службі зайнятості інформацію, необхідну для організації їх працевлаштування, і подано звіти до Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість і працевлаштування осіб з інвалідністю.
Відповідно до частини 1 статті 218 ГК України підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Частиною 2 цієї статті передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення.
Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що адміністративно-господарські санкції за незайняті інвалідами робочі місця не є податком, збором (обов`язковим платежем), обов`язкова сплата яких передбачена Конституцією України та Податковим кодексом України, а є заходом впливу до правопорушника у сфері господарювання у зв`язку із скоєнням правопорушення. У разі доведення учасником господарських відносин про вжиття всіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення на нього не може бути покладена відповідальність за не працевлаштування інвалідів.
Щодо правової позиція позивача, відповідно до якої всі підприємства зобов`язані або виконувати встановлений Законом №875-XII норматив працевлаштування інвалідів, або перераховувати до Державного бюджету України відповідну суму адміністративно-господарських санкцій, які використовуються на фінансування заходів з соціальної, трудової, фізкультуро-спортивної реабілітації інвалідів, надання цільових позик на створення робочих місць, передбачених для працевлаштування інвалідів, ґрунтується на невірному тлумаченні ст. 20 Закону № 875-XII, яку необхідно тлумачити системно із врахуванням положень ст. ст. 17, 18, 18-1 зазначеного Закону та положень Господарського кодексу України. При цьому, об`єктивна сторона складу правопорушення виражається у невжитті заходів щодо створення та виділення у нормативній кількості робочих місць для інвалідів, або у подальшій відмові роботодавця прийняти інваліда на створене робоче місце без наявності передбачених законом підстав (невідповідності умов та характеру праці стану здоров`я інваліда, невідповідності інваліда кваліфікаційним вимогам). У випадку, якщо роботодавець виділив та створив робочі місця у кількості, розрахованій відповідно до нормативної, та подав до органів державної служби зайнятості звіт про наявність робочих місць для інвалідів, він вважається таким, що виконав свій обов`язок належним чином.
Разом із цим, варто зазначити, що міра юридичної відповідальності у вигляді виникнення обов`язку здійснити грошовий платіж на користь Фонду соціального захисту інвалідів має наставати або 1) в разі порушення роботодавцем вимог ч. 3 ст. 18 Закону № 875-ХІІ, а саме: не виділення та не створення робочих місць, не надання державній службі зайнятості інформації, не звітування перед Фондом соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування інвалідів, так як саме ця бездіяльність має своїм фактичним наслідком позбавлення державної служби зайнятості можливості організувати працевлаштування інвалідів, або 2) у разі порушення роботодавцем вимог ч. 3 ст. 17, ч. 1. ст.18, ч. 2, 3 та 5 ст. 19 Закону № 875-ХІІ, що полягає у безпідставній відмові у працевлаштуванні інваліда, який звернувся до роботодавця самостійно чи був направлений до нього державною службою зайнятості.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом у постанові від 10.07.2018 р. у справі № 808/2646/15.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, колегія суддів, в контексті даної спірної ситуації, не вбачає вини відповідача у непрацевлаштуванні осіб з інвалідністю, що є обов`язковою складовою господарського правопорушення, адже ним вжито всіх залежних від нього заходів по недопущенню господарського правопорушення. Водночас, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для застосування адміністративно-господарських санкцій, передбачених статтею 20 Закону України "Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні", відносно відповідача. Як наслідок відсутні також підстави і для стягнення з відповідача пені за порушення строків сплати суми адміністративно-господарських санкцій, застосованої згідно Порядку "Сплати підприємствами, установами, організаціями та фізичними особами, що використовують найману працю, суми адміністративно-господарських санкцій та пені за невиконання нормативу робочих місць для працевлаштування інвалідів", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 70 від 31.01.2007 року.
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.
Поряд з цим, як уже встановлено судом, у 2019 році було видано 22 направлення для осіб з інвалідністю із працевлаштування у Товаристві з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія". 17 осіб відмовились від запропонованих вакансій, 3 вакансії на посаду діловода - зайняті, а працевлаштовано 2 осіб з інвалідністю (на вакансії діловод, секретар керівника). При цьому Товариство з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" не відмовляло у працевлаштуванні осіб з інвалідністю, що підтверджується наявними у справі матеріалами.
Отже, враховуючи те, що Товариством з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" були виконані вимоги Закону №875-XII щодо прийняття заходів для працевлаштування інвалідів, а доказів того, що ним не створено робочі місця для інвалідів, відмовлено інвалідам у прийнятті на роботу, несвоєчасно надавалась державній службі зайнятості інформація щодо наявності вакансій, необхідна для організації працевлаштування інвалідів, або несвоєчасно надано звіти Фонду соціального захисту інвалідів про зайнятість та працевлаштування осіб з інвалідністю у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, Чернівецьким обласним відділенням Фонду соціального захисту інвалідів не надано, суд приходить до висновку, що причини непрацевлаштування осіб з інвалідністю не залежали від самого роботодавця, тому в його діях відсутній склад правопорушення і на нього не може бути покладена відповідальність за недотримання нормативу робочих місць для працевлаштування осіб з інвалідністю.
Зазначений висновок узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду, наведеними у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №820/2124/16, від 28 лютого 2018 року у справі №807/612/16, від 11 вересня 2018 року у справі №812/1127/18, від 19 грудня 2018 року у справі №812/1140/18, від 23 липня 2019 року у справі №820/2204/16, від 31 липня 2019 року у справі №812/1164/18.
З огляду на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо відсутності підстав для стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Чернівецька обласна енергопостачальна компанія" адміністративно-господарських санкцій за невиконання нормативу щодо працевлаштування інвалідів.
Таким чином, відповідачем здійснено всіх заходів для працевлаштування інвалідів, зокрема, систематичне повідомлення центру зайнятості про наявність вакантних посад для працевлаштування інвалідів, інформування позивача про вказані дії та надання копії звітів про попит на робочу силу, а тому застосування до нього адміністративно-господарських санкцій та стягнення пені є безпідставним.
Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення такого аргументу.
При цьому, судова колегія враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справі "Ґарсія Руіз проти Іспанії" (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, де Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції у цій справі є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального права та при дотриманні норм процесуального права, з дослідженням усіх основних питань, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тобто прийняте рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування не вбачається.

VII. ВИСНОВКИ СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ
Відповідно до вимог ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України, підстав для задоволення вимог апеляційної скарги позивача колегією суддів не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення постановлено з додержанням норм процесуального права та підстав для його скасування не вбачається, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Чернівецького обласного відділення Фонду соціального захисту інвалідів залишити без задоволення, а  рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 20 листопада 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  26 січня 2021 року.

Головуючий	 	 	Моніч Б.С.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Шидловський В.Б.    Капустинський М.М.