КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД  
                                                                                                                                                                                                  
Справа № 760/31560/19
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/87/2021
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
11 лютого 2021 року                                                                                               м. Київ
     Київський апеляційний суд в складі колегії суддів 
судової палати з розгляду цивільних справ:
                                                                                                                                                                               
                                           головуючого     Болотова Є.В.,
                                                     суддів:     Музичко С.Г., Олійника В.І.,                                                       
                                         при секретарі      Маштаковій Т.Ф.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Тимошенко Ірини Віталіївни про визнання договору недійсним,
за апеляційною скаргою представника  ОСОБА_1 на ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 листопада 2020 року, постановлену під головуванням судді Тиханського О.Б.,-
 
   встановив:
 
У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання шлюбного договору від 15 серпня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Тимошенко І.В., зареєстрованого в реєстрі за № 986 недійсним.
25 листопада 2020 року представником ОСОБА_1 подано клопотання про забезпечення позову шляхом можливості усунення перешкод щодо доступу ОСОБА_1 в об`єкт нерухомого майна: житлового будинку загальною площею 389,1 кв.м., житловою площею 70,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 ; накладення арешту на об`єкт нерухомого майна: житлового будинку загальною площею 389,1 кв.м., житловою площею 70,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник ОСОБА_1 зазначив, що відповідач не допускає позивача на територію спільного домоволодіння, в будинку проживає невідома позивачу особа, а також в мережі Інтернет виявлено оголошення про продаж будинку, відтак наявні підстави для забезпечення позову.
Ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 25 листопада 2020 року у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову відмовлено.
В апеляційні скарзі представник ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права, просить ухвалу суду в частині відмови можливості беззаперечного доступу ОСОБА_1 до об`єкту нерухомого майна: житлового будинку загальною площею 389,1 кв.м., житловою площею 70,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 скасувати та постановити нову ухвалу про зобов`язання ОСОБА_2 надання можливості беззаперечного доступу до об`єкту нерухомого майна: житлового будинку загальною площею 389,1 кв.м., житловою площею 70,8 кв.м., за адресою: АДРЕСА_1 .
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 зазначив, що апеляційна скарга необґрунтована та безпідставна. 
У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали.
Представник ОСОБА_2 проти апеляційної скарги заперечив.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Ухвала суду оскаржується в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом можливості усунення перешкод щодо доступу ОСОБА_1 до об`єкту нерухомого майна.
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом можливості беззаперечного доступу до об`єкту нерухомого майна, суд першої інстанції виходив із того, що заявником не обґрунтовано необхідність застосування такого виду забезпечення позову. При цьому позивачем не ставиться вимога про його вселення до житлового будинку.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. 
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 лютого 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.
У заяві про забезпечення позову представник ОСОБА_1 зазначає, що відповідач не допускає позивача на територію спільного домоволодіння, в будинку проживає невідома позивачу особа, а також в мережі Інтернет виявлено оголошення про продаж будинку, відтак наявні підстави для забезпечення позову.
З матеріалів справи вбачається, що предметом даного спору є визнання недійсним шлюбного договору.
Позовних вимог щодо усунення перешкод у користуванні житловим будинком або вселення до житлового будинку, позивачем не заявлено.
Зазначений представником ОСОБА_1 вид забезпечення позову не стосується заявлених позовних вимог.
Отже, забезпечення позову шляхом можливості доступу до об`єкту нерухомого майна не є співмірним із заявленими позовними вимогами.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
Подана заява про забезпечення позову належним чином не обґрунтована. У заяві не зазначено як саме забезпечення позову у спосіб, визначений позивачем, може забезпечити виконання рішення суду, у разі задоволення позову, та ефективний захист його прав.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не враховано, що позивач позбавлений права знаходитися, перебувати та користуватися житлом, яке було спільно придбано у шлюбі, колегія суддів не приймає, оскільки позивачем подано заяву про забезпечення позову, який є неспівмірним із пред`явленими позовними вимогами.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду від 25 листопада 2020 року постановлена з додержанням норм процесуального права, відтак підстав для їх скасування за доводами апеляційної скарги немає. 
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-            
 
   постановив:
 
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Обухівського районного суду Київської області від 25 листопада 2020 року в частині відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом можливості доступу до об`єкту нерухомого майна залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови виготовлено 16 лютого 2021 року.

 
Головуючий                                                                                                Є.В. Болотов 

 
Судді:                                                                                                          С.Г. Музичко

 
                                                                                                                     В.І. Олійник