03.02.21
22-ц/812/13/21
                    
МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Справа № 478/1937/19
Провадження № 22-ц/812/13/21
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2021 року Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого – Темнікової В.І., 
суддів –Крамаренко Т.В., Яворської Ж.М.,
із секретарем судового засідання – Богуславською О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк (далі – АТ КБ) «ПриватБанк» на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2020 року, постановлене під головуванням судді Сябренко І.П. в приміщенні суду, у справі за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості кредитором спадкодавця, -
В С Т А Н О В И В : 
В листопаді 2019 року позивач - АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому посилався на те, що ОСОБА_2 уклала з банком договір № б/н від 12.06.2007 р., згідно якого отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 позичальник ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 07.11.2016 року.
Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором № б/н від 12.06.2007 року становить – 5620,80 грн. з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, яка складається з 5620,80 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту. 
20.03.2017 року позивачем була направлена претензія кредитора до Казанківської державної нотаріальної контори. 10.04.2017р. позивачем отримано відповідь Казанківської державної нотаріальної контори, в якій зазначалось, що спадкоємці померлої ОСОБА_2 із заявами про прийняття чи відмову від спадщини до нотаріальної контори не звертались та спадкова справа після смерті спадкодавця була заведена на підставі претензії АТ КБ «ПриватБанк». 
Спадкоємцем, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 , що підтверджується копіями паспортів позичальника та відповідача, в яких в якості адреси реєстрації зазначено: АДРЕСА_1 .
04.08.2019 року спадкоємцю ОСОБА_1 було направлено лист – претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, але останнім ніяких дій не було вчинено на її виконання.
Тому позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 5620,80 грн. за кредитним договором № б/н від 12.06.2007 року, а також судові витрати.
Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2020 року в задоволені позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено.
Не погодившись з зазначеним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду від 14 січня 2020 року скасувати та ухвалити нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги. 
В апеляційній скарзі апелянт не погоджується з посиланням суду першої інстанції на пропущення строків позовної давності, оскільки вважає, що в даному випадку застосовується загальний строк позовної давності в три роки, з моменту коли банк дізнався про смерть позичальника, а вказана інформація стала відома банку лише у грудні 2016 року, коли ОСОБА_1 звернувся до відділення АТ КБ «ПриватБанк» і повідомив про смерть дружини. Про смерть позичальника ОСОБА_2 банк не знав і не міг знати в день її смерті, оскільки така інформація не є загальновідомою та доступною.
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов.
До судового засідання учасники справи не з`явилися. Позивач повідомлений належним чином про час і місце розгляду справи. 
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України). 
Рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає. 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що 12 червня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (назву якого в подальшому замінено на АТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір шляхом підписання заяви позичальника, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 6000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок (а.с.12). Кінцевий термін повернення кредитних коштів відповідає строку дії картки.
  Згідно довідки за кредитним договором було надано наступні кредитні картки: картка від 12.06.2007 року за № НОМЕР_1 терміном дії до 01/09 року; картка від 05.02.2009 року за №4149437324222155 терміном дії до 01/10 року; картка від 01.02.2010 року за №4149437406383685 терміном дії до 10/13 року; картка від 05.09.2013 року за № НОМЕР_2 терміном дії до 08/16 року (а.с.117).
  Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши ОСОБА_2 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених договором. Таким чином, між позивачем та ОСОБА_2 склалися договірні правовідносини з приводу надання, використання та повернення кредитних коштів.
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (копія) серії НОМЕР_3 (а.с.48). 
Згідно розрахунку Банку, розмір заборгованості на час її смерті становить 5620 грн. 80 коп., що становить заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с.6-11).
Після смерті ОСОБА_2 позивач 20 березня 2017 року звернувся до Казанківської державної нотаріальної контори з претензією кредитора за вих. №SAMDN40OTC000035904 від 03.03.2017 року (а.с.53).
З листа Казанківської державної нотаріальної контори від 31.03.2017 року за вих.№126/01-16, отриманого ПАТ КБ «ПриватБанк» 10.04.2017 року, вбачається, що Казанківська державна нотаріальна контора, на виконання вимог ст.1281 ЦК України, розглянувши претензію кредитора ПАТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців гр. ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , повідомила про те, що Казанківською держнотконторою станом на 30.03.2017 року щодо спадкового майна ОСОБА_2 спадкової справи не заведено, з заявою про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини до державної нотаріальної контори ніхто не звертався, відомостей про спадкоємців померлої в нотаріальній конторі немає. Крім того, повідомлено ПАТ КБ «ПриватБанк», що у зв`язку з відсутністю документа про здійснення оплати за видачу інформаційної довідки зі Спадкового реєстру у нотаріуса не має підстав для здійснення відповідного пошуку запитуваної інформації в Спадковому реєстрі (а.с.54).
Однак, згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру за №58649636 від 09.12.2019 року, наданої приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О. вбачається, що після смерті ОСОБА_2 приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О. 16.11.2016 року заведено спадкову справу за №110/2016 та 04.08.2017 року видано свідоцтва НМЕ 434401 і НМЕ 434402.
З копії спадкової справи за №110/2016 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , заведеної приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О. 16.11.2016 року, вбачається, що спадщину після смерті прийняв чоловік - відповідач ОСОБА_1 , подавши відповідну заяву 16.11.2016 року, у відповідності до ст.1268 ЦК України, який на час відкриття спадщини постійно проживав зі спадкодавцем.
Приватним нотаріусом Казанківського районного нотаріального округу Миколаївської області Рожко О.О. 04.08.2017 року видано:
- свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №709, згідно якого ОСОБА_1 успадкував після смерті ОСОБА_2 земельну ділянку, площею 0,1568 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , з кадастровим номером – 4823681401:10:001:1001 (а.с.102);
- свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване в реєстрі за №710, згідно якого ОСОБА_1 успадкував після смерті ОСОБА_2 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під АДРЕСА_2 . (а.с.104).
АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до поштового відправлення №0392500188109526 від 11.11.2019 року (а.с.69) звернулося до суду із вказаним позовом про захист свого порушеного права 21 листопада 2019 року.
Відповідачем ОСОБА_1 заявлено в судовому засіданні про застосування позовної давності.
Проаналізувавши зазначені обставини, суд дійшов висновку, що банк дізнався про своє порушене право в березні 2017 року, а про коло спадкоємців міг довідатися в квітні 2017 року Крім того, він мав право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги, враховуючи, що строком повернення кредиту є серпень 2016 року. Проте до суду звернувся лише в листопаді 2019 року, а отже з пропуском позовної давності. 
Однак з таким висновком суду погодитися не можна.
Згідно з частинами 1, 2 статті 1281 ЦК України (в редакції, яка була чинна на момент виникнення правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги.
Відповідно до частини 3 цієї статті, якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Таким чином, в цьому випадку початок перебігу строку права пред`явлення вимоги до спадкоємців повинен відліковуватися з моменту настання строку вимоги або з моменту, коли кредитор дізнався про відкриття спадщини. Згідно з частиною четвертою вказаної статті кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.
Ці строки не призупиняються, не перериваються й не поновлюються, є обмежувальними (присічними).
Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. 
Згідно положень ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Системний аналіз зазначених норм права свідчить про те, що визначені статтею 1281 ЦК України (в редакції, яка була чинна на момент виникнення правовідносин) строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявлено стороною у спорі.
Відповідачем ОСОБА_1 заявлено в судовому засіданні про застосування позовної давності.
Проте, судом було встановлено, що про смерть ОСОБА_2 позивачу в грудні 2016р. повідомив її чоловік ОСОБА_1 .
Позивач 20 березня 2017 року звернувся до Казанківської державної нотаріальної контори з претензією кредитора за № SAMDN40OTC000035904 від 03.03.2017 року, в якій, зокрема, просив включити кредиторські вимоги банку в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ та повідомити спадкоємців померлої про наявність заборгованості перед банком у розмірі 5620,80 грн. (а.с.53).
Зазначене свідчить про те, що позивачем було виконано вимоги ч. 2 статті 1281 ЦК України (в редакції, яка була чинна на момент виникнення правовідносин), оскільки він пред`явив вимоги до спадкоємців протягом 6 місяців після смерті ОСОБА_2 .
При цьому колегія суддів враховує, що вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України, приймає вимоги кредиторів спадкодавця. У цьому випадку позивач скористався своїм правом подати вимогу через нотаріуса. Банку не було відмовлено у прийнятті вимоги кредитора і не було рекомендовано звернутись із такою вимогою за місцезнаходженням спадкової справи.
Відповідно до пункту 189 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус за місцем відкриття спадщини в строк, установлений ст. 1281 ЦК України, приймає претензії від кредиторів спадкодавця. Претензії мають бути заявлені у письмовій формі і прийняті незалежно від строку настання права вимоги. Про претензію, що надійшла, нотаріус доводить до відома спадкоємців, які прийняли спадщину, або виконавця заповіту. 
Згідно з пунктом 231 згаданої Інструкції нотаріусом ведеться книга обліку спадкових справ та алфавітна книга спадкових справ. У книзі обліку спадкових справ реєструються, зокрема претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи. У разі підтвердження цього факту нотаріус відмовляє у прийнятті заяви (іншого документа), рекомендуючи заявнику подати її за місцезнаходженням цієї справи, а в разі потреби - вимагає цю справу для подальшого провадження. 
Відповідно до пункту 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя, схвалених рішенням Науково-експертної ради з питань нотаріату при Міністерстві юстиції України від 29 січня 2009 року, з метою фіксації документальної інформації, необхідної для посвідчення нотаріусом переходу прав спадкодавця до спадкоємців, нотаріус заводить спадкову справу. Спадкова справа на майно та майнові права померлого на території України спадкодавця може бути заведена тільки одна. Спадкова справа заводиться за місцем відкриття спадщини. При встановленні факту одночасного відкриття декількох спадкових справ (наприклад, за місцем проживання спадкодавця і за місцем знаходження спадкового майна), спадкові справи, відкриті з порушенням вимог ст. 1221 ЦК України, повинні бути передані за належністю нотаріусу, до компетенції якого належать ведення конкретної спадкової справи. 
Не виконання нотаріусом зазначених нормативних актів не може впливати на права банку, який скористався своїм правом подати вимогу до спадкоємців через нотаріуса.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові Касаційного цивільного Суду Верховного Суду від 25.04.2018р. у справі № 645/3265/13.
До суду з позовом до ОСОБА_1 у даній справі АТ КБ «ПриватБанк» відповідно до поштового відправлення №0392500188109526 від 11.11.2019 року (а.с.69) звернулося 11 листопада 2019р., який був зареєстрований судом 21 листопада 2019р., що свідчить про те, що позивач звернувся до суду з позовом протягом 3 років з моменту, коли дізнався про смерть ОСОБА_2 , тобто в межах загального строку позовної давності. 
Суд зазначеним обставинам належної правової оцінки не надав та, хоча і послався в рішенні на те, що визначені статтею 1281 ЦК України (в редакції, яка була чинна на момент виникнення правовідносин) строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками, дійшов помилкового висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності та відмовив у задоволенні позовних вимог саме з цих підстав. 
Не врахував суд також те, що укладений між позивачем та ОСОБА_2 кредитний договір від 12.06.2007р. у вигляді заяви позичальника, не містить строку повернення кредиту (користування ним), а тому враховуючи вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час.
За такого рішення суду як незаконне підлягає скасуванню, а провадження у справі підлягає закриттю, виходячи з наступного.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції з повідомлення Володимирівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області від 04 травня 2020р. було встановлено, що ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 10 від 10.03.2020р. Дані обставини підтверджуються витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00026285914, згідно якого ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Тобто ОСОБА_1 помер після винесення судом рішення у справі.
Згідно ч.1 ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених ст. 255 та 257 цього Кодексу.
Відповідно до п.7 ч.1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, зокрема, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
В той же час, згідно ч.3 ст. 377 ЦПК України, якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.
Як уже зазначено рішення суду є незаконним.
Відповідно до положень ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Як убачається з інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 61677729 від 15 вересня 2020р. інформація про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_1 відсутня.
Згідно ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Якщо місце проживання спадкодавця невідоме, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження нерухомого майна або основної його частини, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходження основної частини рухомого майна.
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ст. 1268 ЦК України). .
Відповідно до положень ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України).
Матеріали справи містять дані про те, що останнім зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_1 було АДРЕСА_2 . З листа Володимирівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області від 21 грудня 2020р. вбачається, що за зазначеною адресою на час смерті ОСОБА_1 ніхто зареєстрований не був. 
Із витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть ОСОБА_1 № НОМЕР_4 , вбачається, що з заявою про видачу довідки про смерть звертався ОСОБА_3 , який проживає в АДРЕСА_3 .
Апеляційним судом був направлений лист ОСОБА_3 (а. с. 187) з проханням повідомити чи вчинялися ним дії щодо прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 шляхом звернення до нотаріальної контори та чи має він намір приймати спадщину. Однак, даний лист був повернутий без вручення з відміткою, що адресат за даного адресою відсутній.
Із інформаційної довідки зі спадкового реєстру № 63041849 від 24 грудня 2020р., отриманої на повторний запит суду, вбачається, що інформація про відкриття спадкової справи після смерті ОСОБА_1 відсутня.
Дані про наявність інших спадкоємців ОСОБА_1 в матеріалах справи відсутні.
За такого відсутні будь-які підстави для залучення до участі у справі у якості сторони(відповідача) правонаступників ОСОБА_1 , оскільки дані про спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому законом порядку після його смерті, на час розгляду справи відсутні.
За такого провадження у справі слід закрити, оскільки хоча правовідносини і допускають правонаступництво, однак правонаступники останнього судом на час розгляду справи не встановлені.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 381, 382 ЦПК України, судова колегія,- 
П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 14 січня 2020 року скасувати.
Провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості кредитором спадкодавця закрити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.
Головуючий 
Судді

Повний текст постанови складено 04 лютого 2021 року