ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

25 лютого 2021 року                                                                        м.Суми
                                                               Справа №592/11196/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/348/21

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Кононенко О. Ю. ,  Собини О. І. 
       сторони: 
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового позовного провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк»
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми  від 09 грудня 2020 року, ухвалене у складі судді Косолап М.М., в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, повний текст судового рішення складено 14 грудня 2020 року,

В С Т А Н О В И В:
       У вересні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду за допомогою засобів поштового зв`язку з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Свої вимоги мотивує тим, що відповідачка звернулася до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 04 листопада 2010 року. Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Так як відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, позивач просить стягнути з відповідачки заборгованість, яка станом на 09 вересня 2020 року становить 47 335 грн 04 коп., з яких: 47 335 грн 04 коп. – заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0 грн 00 коп. – заборгованість за поточним тілом кредиту, 47 335 грн 04 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0 грн 00 коп. – заборгованість за нарахованими відсотками, 0 грн 00 коп. – заборгованість за простроченими відсотками; 0 грн 00 коп. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 0 грн 00 коп. – нарахована пеня; 0 грн 00 коп. – нараховано комісії. 
               Ковпаківський районний суд м. Суми рішеннямвід 09 грудня 2020 року позов АТ КБ «ПриватБанк» залишив без задоволення.
               Судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн поклав на АТ КБ «ПриватБанк».
               В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального і матеріального права, судом недостатньо повно досліджено письмові докази та дійсні обставини справи, що мають значення для справи, просить скасувати рішення та ухвалите нове, яким позов задовольнити у повному обсязі, судові витрати стягнути з відповідачки.
       В доводах апеляційної скарги зазначає, що місцевий суд зробив помилковий висновок про відсутність підстав для стягнення з відповідачки заборгованості, допустивши грубе порушення норм цивільного права.
       Вказує на те, що правовідносини між сторонами виникли на підставі договору приєднання і регулюються ст. 634 ЦК України.
       Правила та Умови є публічною офертою, що містить умови та правила надання послуг банком його клієнтам.
       Зазначає, що суду надано конкретну редакцію Умов та правил надання банківських послуг, до якої приєдналася відповідачка, при підписанні анкети заяви та укладенні договору, разом з наказом про її затвердження. Тому, на думку позивача, місцевий суд повинен був звернути увагу на ці обставини та відступити від висновків Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17-ц (14-131цс19).
       Після отримання картки та ознайомлення з Умовами та правилами надання банківських послуг, відповідачка здійснила дії щодо проведення її активації, користувалася карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи. З розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку чітко прослідковується, що відповідачка користувалася грошима, отримувала кошти через банкомати, розраховувалась в торгівельній мережі. Кошти на сплату заборгованості частково сплачувались відповідачкою, про що свідчать платежі відображені в колонці наданого розрахунку «Сума погашення за наданим кредитом», однак кошти вносились нерегулярно та не в повному обсязі, що призвело до утворення простроченої заборгованості. Користуючись кредитними коштами, відповідачці були добре відомі і зрозумілі умови договору, жодних заперечень щодо розміру заборгованості за договором від відповідачки не було, тобто вона погоджувалася із розміром проведених банком нарахувань відсотків за користування кредитом. 
       Зазначає, що базова процентна ставка в місяць (нараховується на залишок заборгованості ) станом на дату початку користування кредитними коштами становила 1,7% на місяць та відповідно збільшувалась за витратами здійсненими з 01 вересня 2014 року -2,7% на місяць, за витратами здійсненими 01 квітня 2015 року – 3,5% на місяць, про що зазначено в наданих Тарифах для картки «Універсальна Gold».
       Вважає, що суд вказаного не врахував та дійшов помилкового висновку про відсутність заборгованості, не врахувавши, що сплачені відповідачкою кошти йшли також і на погашення відсотків, враховуючи погоджений сторонами розмір відсотків за користування кредитом згідно наданих Тарифів.
       Дії відповідачки щодо користування кредитом, сплати заборгованості за кредитом вважає доказом приєднання до умов та правил надання банківських послуг, Тарифів, та прийняття цих умов, запропонованих банком, та виконанням договору, тому висновок суду про відсутність погодження умов кредитування є безпідставним.
       Розрахунок відповідачкою не спростовано. Остання не зверталася до банку для розірвання договору, а навпаки прийняла та погодилася з його умовами, оскільки тривалий час користувалася кредитною карткою та частково погашала заборгованість. Висновок суду про недоведеність боргу за тілом кредиту та безпідставність нарахування відсотків за користування кредитом не відповідає обставинам справи та наданим до позову доказам.
               Відзив на апеляційну скаргу у встановлений судом строк не надходив.
               Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 04 листопада 2010 року відповідачка підписала Анкету-заяву про приєднання до умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанку, згідно якої отримала платіжну картку кредитка «Універсальна». Розмір процентної ставки вказана заява не містить (а. с. 33).
На підтвердження своїх вимог банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, затверджені наказом від 06 березня 2010 року № СП-2010-256, які відповідачкою не підписані (а. с. 15-41).
Також позивачем було надано виписку з рахунку (а. с. 7-19).
Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк» відповідачці за вказаним кредитним договором було надано наступні кредитні картки №№: НОМЕР_1 (дата відкриття – 29 лютого 2012 року, термін дії – 04/15), НОМЕР_2 (дата відкриття – 02 квітня 2015 року, термін дії – 09/18), НОМЕР_3 (дата відкриття – 19 грудня 2018 року, термін дії – 09/22) (а. с. 31). 
Відповідно до розрахунку банку, заборгованість  відповідачки за вказаним кредитним договором станом на 09 вересня 2020 року становить 47 335 грн 04 коп., з яких 47 335 грн 04 коп. – заборгованість за простроченим тілом кредиту (а. с. 20-30).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того що, позивач не довів, що саме надані ним Умови та правила є складовою частиною кредитного договору, і що саме ці Умови відповідачка мала на увазі, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. При цьому позивач не довів, що сума фактично отриманих кредитних коштів (тіло кредиту) перевищує суму фактично сплачених відповідачкою коштів, тому позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту також є необґрунтованими.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. 
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги.
Банк при зверненні до суду з даним позовом в підтвердження своїх вимог посилається, зокрема, на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, як частину укладеного між сторонами кредитного договору. 
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Зокрема, суд першої інстанції, дійшов вірного висновку, що без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила надання банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. 
Також слід зазначити, що відповідачка, не заперечуючи факт отримання кредитної картки та користування нею, в суді першої інстанції вказувала на відсутність погодження між сторонами умов договору, за якими було нараховано заборгованість за простроченим тілом кредиту.
Таким чином, враховуючи, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачкою та не містять її підпису, їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04 листопада 2010 року шляхом підписання анкети-заяви. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена зокрема у формі сплати процентів за користування кредитними коштами та відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
       Стосовно вимог банку про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, колегія суддів зазначає наступне.
При зверненні до суду з даним позовом банк, зокрема, ставив питання про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 47 335 грн 04 коп.
В апеляційній скарзі позивач зазначає, що розмір заборгованості за простроченим тілом кредиту складає 39 277 грн 22 коп. 
З матеріалів справи вбачається, що банк направляв до суду першої інстанції заяву про зменшення позовних вимог до 39 277 грн 22 коп., яка надійшла на адресу суду після ухвалення рішення. Крім того, вказана заява була подана з порушенням строку її подачі.
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що банк нараховував відсотки за користування кредитними коштами. А починаючи з 01 червня 2015 року погашав відсотки за рахунок тіла кредиту на загальну суму 91 716 грн 60 коп. (4-та колонка розрахунку за період з 01 червня 2015 року по 30 вересня 2019 року). Такі дії банку не відповідають суті кредитних правовідносин, оскільки проценти за своєю суттю є платою за користування кредитними коштами. Отже банк безпідставно збільшив тіло кредиту за рахунок відсотків. Крім того, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивач кошти внесені позивачкою в рахунок погашення заборгованості спрямовував на погашення відсотків та пені.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що враховуючи різницю між сумою погашених за рахунок тіла кредиту відсотків і розміром нарахованої заборгованості за простроченим тілом кредиту, заборгованість відповідачки за простроченим тілом кредиту відсутня. Відтак позивач не довів наявність у відповідачки заборгованості за простроченим тілом кредиту. 
Таким чином доводи апеляційної скарги не містять підстав для зміни чи скасування  рішення суду першої інстанції, яке є законним і обґрунтованим, ухваленим з додержанням норм  матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, суд – 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми  від 09 грудня 2020 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                        Т.А. Левченко

Судді:                                                                        О.Ю. Кононенко

                                                                                О.І. Собина