Дата документу 10.03.2021 Справа № 336/3087/20

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/3087/20 Головуючий у 1 інстанції: Дацюк О.І.
Провадження № 22-ц/807/998/21 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 березня 2021 року                                         м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:        Гончар М.С.
                       Подліянової Г.С.
при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргуАкціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Ярохович Тетяни Анатоліївнина рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовомдо Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05.08.2014р. між нею та АТ «КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу № SAMDNWFD0070211015700 від 05.08.2014р. на загальну суми 79 062,07 грн., за яким вона розмістила на депозитному рахунку грошові кошти на визначений договором строк за умови нарахування та сплати процентів. В установлений договором строк грошовий вклад повернутий не був, внаслідок чого сума грошових коштів за договором була стягнута рішенням суду. Оскільки внаслідок невиконання банком зобов`язань з повернення грошового вкладу вона не отримала вчасно грошові кошти, просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 593900,61 грн., що становлять: втрати від інфляції у розмірі 12333 грн. 68 коп., три відсотки річних у розмірі 5204 грн. 44 коп. та пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання у сумі 576362 грн. 49 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21грудня 2020 року позов задоволено.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 593900,61 гривень.
Стягнуто з АТ КБ «Приватбанк» на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в сумі 5939,01 гривень.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, АТ КБ «ПриватБанк» у особі представника Ярохович Т.А.подало апеляційну скаргу,в якій, посилаючись на незаконність та необгрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині стягнення пені в розмірі 576362,49 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути пеню в розмірі 11525,49 грн., в іншій частині рішення залишити без змін.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначено, що розрахунок пені, з яким погодився місцевий суд, здійснено відповідно до ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за невірною формулою, яка не узгоджується із правовим висновком, викладеним Верховним Судом у справі № 759/13827/15. Тому місцевим судом ухвалено рішення про стягнення пені без урахування висновку щодо застосування норми права про зменшення пені згідно з положеннями ч. 3 ст. 551 ЦК України та застосування принципів пропорційності, розумності та справедливості. Задоволений судом розмір пені у розмірі 3% за кожен день прострочення за період з 28.11.2017року по 06.02.2020року в розмірі 576362,49 грн. є очевидно завищеним та не відповідає принципу верховенства права. Натомість, 3 % вартості фінансової послуги за період з 09.06.2019р. по 31.01.2020р. слід розраховувати за формулою: 0,02 х 79 062,07 х 3 х 243 = 11525,49 грн., де 0,02 % розраховується як ставка відсотків: вартість фінансової послуги за 1 рік – 9 % поділена на 365 днів. Місцевий суд не встановив баланс між застосованим до відповідача заходом відповідальності у вигляді стягнення неустойки та оцінкою дійсного розміру збитків, понесених позивачем, якими банк вважає відсотки за депозитом.

24 лютого 2021 року на адресу апеляційного суду від ОСОБА_1 в особі адвоката Пшеця О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому позивач заперечує проти доводів апеляційної скарги. Просить апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Саланської І.Л., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції,перевіряючи правильність наданого представником позивача розрахунку, погодився із сумою нарахованих останнім трьох відсотків річних, що становить 5204,44 грн., суми інфляційних втрат в розмірі12333,68 грн., пені 576362,49 грн. та дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позову.

Відповідач оскаржує рішення лише в частині непомірно завищеного розміру стягнутої суми пені, що не відповідає вимогам законодавства, правовим позиціям ВС та засадам розумності і справедливості.

Та колегія визнає вказані доводи скарги відповідача частково обґрунтованими. 
Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
З огляду на визначення договору банківського вкладу, що закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 07 грудня 2000 року № 2121-III "Про банки і банківську діяльність").

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.05.2018р. по справі 336/7576/17 задоволено позов ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення банківського вкладу за договором банківського вкладу № SAMDNWFD0070211015700 від 05.08.2014р. на загальну суму 79062 грн. 07 коп. Відповідно до зазначеного рішення між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» укладений договір банківського вкладу строком на 3 місяці з автоматичною пролонгацією, на підставі якого позивачкою було відкрито рахунок та перераховано кошти. Станом на 28.07.2017р. на рахунку останньої знаходилось 79062,07 гривень. 10.11.2017р. представником ОСОБА_1 за довіреністю до ПАТ «КБ «ПриватБанк» направлено вимогу про повернення банківського вкладу, однак кошти повернуті не були.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 28 червня 2018 року вище вказане рішення залишено без змін.

За змістом положень статей 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору.
Особливості правовідносин за договором банківського вкладу визначено параграфом третім глави 71 ЦК України, у якому визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу (стаття 1060 ЦК України).

Відповідно до обставин, встановлених рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2018 року у цивільній справі № 336/7576/17, в порядку досудового врегулювання спору представником позивача 09.11.2017р. на адресу відповідача було направлено вимогу про повернення банківського вкладу. Відповідач не виконав зобов`язання щодо повернення позивачу банківського вкладу.

Відповідно до положень статей 526, 530, 598, 599 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у 
цей строк (термін). Зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, установлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта визначено статтею 1073 цього Кодексу.

Невиконання або неналежне виконання зобов`язань банку за договором банківського рахунка, зокрема, відмова виконати розпорядження клієнта з видачі йому відповідних сум з рахунка, має наслідком настання відповідальності банку, встановленої договором або законом.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (статті 549, 551, 611 ЦК України).

У відповідності до частини третьої статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стаття 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначає, що споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

Частиною п`ятою статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів" встановлено, що у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі, коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов`язання, не звільняє його від виконання зобов`язання в натурі.
Оскільки відповідно до статей 2, 47 Закону України "Про банки і банківську діяль-
ність" банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії
шляхом надання банківських послуг, а клієнтом банку є будь-яка фізична чи юридична особа, що користується послугами банку, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення частини п`ятої статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів".
Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, та несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п`ятою статті 10 Закону України "Про захист прав споживачів", а саме, сплату пені у розмірі 3 % вартості послуги за кожний день прострочення.

Суд першої інстанції, взявши до уваги встановлений рішенням суду у іншій цивільній справі, яке набрало законної сили, факт неналежного виконання відповідачем своїх обов`язків щодо повернення банківського вкладу з нарахованими відсотками позивачу, дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для стягнення неустойки.
Судом першої інстанції задоволено вимоги позивача щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за період з 09.06.2019р. по 06.02.2020 р. у розмірі 576 362,49 грн.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що розрахунок заборгованості проведений в межах строку позовної давності, у відповідності до вимог законодавства, з урахуванням суми боргу відповідно до довідки, наданої банком станом на 28.07.2017 року (а.с. 12).

У зв`язку з чим колегія суддів погоджується з наданим розрахунком та відхиляє розрахунок, наданий відповідачем в апеляційній скарзі, оскільки такий здійснений виходячи із суми процентів, які належали позивачеві як вкладнику, а не з суми депозиту, який не був своєчасно повернутий позивачу. 

Про помилковість таких висновків апелянта свідчить правова позиція, висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 20.03.2019р. у справі № 761/26293/16-ц, згідно з якою пеня на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ «Про захист прав споживачів» за прострочення зобов`язання з видачі клієнтові належних йому за договором сум обраховується від суми утримуваних банком коштів, тобто суми депозиту з нарахованими відсотками.
У цій постанові ВП ВС було відступлено від висновків, зроблених Верховним Судом у справі № 759/13827/15-ц, щодо принципу обчислення пені у такий спосіб, як наведений банком у апеляційній скарзі в цій справі. 

А тому розрахунок банку за вказаною формулою та виходячи лише із суми процентів, яку банк помилково вважав вартістю банківської послуги, яка ним не виконана своєчасно, не відповідає оновленій правовій позиції. 

Отже, пеня розрахована позивачем вірно, що визнав суд першої інстанції обґрунтованим та правомірним, стягнувши її з відповідача на користь позивача. 

Між тим, суд першої інстанції не врахував того, що стягнута сума пені значно перевищує розмір заборгованості за депозитом та відсотками і не застосував положення ч. 3 статті 551 ЦК України, про що, серед іншого, просив банк у заяві по суті справи (відзиві на позов). Також судом не враховані правові висновки щодо застосування вимог зазначеної норми до спірних правовідносин, викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, у справах: № 761/26293/16-ц, № 757/32522/17-ц, № 201/18575/17, № 757/18977/18-ц, № 757/53464/18, № 757/49408/18-ц.

Висновки суду першої інстанції в цій частині не відповідають завданню цивільного 
судочинства – справедливому розгляду та вирішенню справи, у зв`язку з чим розмір пені 
підлягає зменшенню у відповідності до ч. 3 ст. 551 ЦК України приблизно до розміру заборгованості, встановленої за судовим рішенням щодо стягнення заборгованості за депозитом у сумі 81 211,87 грн. Тому стягнуту суму пені колегія вважає можливим зменшити до 80 000 грн. 
Що стосується розміру інфляційних витрат та 3% річних, стягнутих судом першої інстанції у відповідності до частини другої статті 625 ЦК України, то в цій частині рішення банком не оскаржується та апеляційним судом не переглядається. 

За таких обставин, апеляційна скарга відповідно до вимог п.п. 3, 4 ч. 1 статті 376 ЦПК України підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні в частині розміру стягнутої на користь позивача пені шляхом її зменшення з 576 362,49 грн. до 80 000 грн., та відповідного зменшення загальної суми стягнутих коштів з 593 900,61 грн. до 98 749,99 грн.
Відповідно, й сума судового збору, стягнута з АТ КБ Приватбанк в дохід держави, підлягає зменшенню з 5 939,01 грн. до 975,38 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 379, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника Ярохович Тетяни Анатоліївни задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 21грудня 2020 року у цій справі змінити в частині розміру стягнутої пені, зменшивши її до 80 000 (вісімдесяти тисяч) гривень, у зв`язу з чим визначити до стягнення загальну суму у розмірі 97 538 (дев`яносто сім тисяч п`ятсот тридцять вісім) гривень 12 копійок та судовий збір до стягнення на користь держави в сумі 975 ( дев`ятсот сімдесяти п`яти) гривень 38 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 12 березня 2021 року.

Головуючий:                 Маловічко С.В.

Судді:                 Гончар М.С.

                Подліянова Г.С.