ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

4 березня 2021 року                                                                    м. Чернівці
справа № 757/8134/19-ц
провадження 22-ц/822/239/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.
секретар Герман Я.І.
розглянувши апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10 грудня 2020 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача : Релігійна організація « Місія синодальний інформаційно-просвітницький відділ Української Православної Церкви», Релігійна організація «Місіонерське товариство (Місія) «Духовне просвітництво» Української Православної Церкви» про захист честі, гідності ділової репутації та відшкодування моральної шкоди

встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача : Релігійна організація « Місія синодальний інформаційно-просвітницький відділ Української Православної Церкви», Релігійна організація «Місіонерське товариство (Місія) «Духовне просвітництво» Української Православної Церкви» про захист честі, гідності ділової репутації та відшкодування моральної шкоди.
Позов обґрунтовано наступним. ІНФОРМАЦІЯ_1 о 15:42 год. на ресурсах офіційного сайту Релігійної організації «Місія синодальний інформаційно-просвітницький відділ Української Православної Церкви» (http://news.church.ua/) у глобальній комп`ютерній мережі Інтернет було оприлюднено «Відкрите звернення Священного Синоду Української Православної Церкви до Президента України ОСОБА_3 » наступного змісту: «Звертаючись до Вас від імені Української Православної Церкви, засвідчуємо свою повагу та щиру молитву про те, щоб Господь благословив Ваше служіння Українському народу миром, злагодою і добробутом. Ми цінуємо Ваше прагнення сприяти розвитку взаємодії між Державою і релігійними організаціями. Саме тому просимо Вас як гаранта дотримання Конституції, докласти необхідних зусиль щодо припинення спроб на державному рівні використовувати питання релігії і конфесійного вибору громадян України у політичних маніпуляціях і зведенні рахунків між політичними опонентами.
На превеликий жаль, сьогодні в нашій Державі стали звичайним явищем образи, погрози і заклики до дискримінації щодо мільйонів вірян нашої Церкви. Жодного разу органами державної влади не було дано правової оцінки подібним ганебним для демократичного суспільства явищам. Досі немає прикладу, коли б сучасні політичні діячі понесли відповідальність за чисельні випадки розпалювання релігійної ворожнечі. Наявний стан речей змушує говорити про появу тривожних тенденцій у державно-церковних відносинах. Така ж думка лунає й у звітах багатьох міжнародних організацій, які слідкують за дотриманням прав і свобод, зокрема ОБСЄ та ООН.
Прикрим підтвердженням проблем зі станом свободи віросповідання стало те, у який спосіб сьогодні відбувається розслідування обставин останніх років земного життя спочилого Блаженнішого Митрополита Київського і всієї України ОСОБА_4 . Попри відверте ігнорування сучасних злочинів проти релігійної свободи, Генеральна прокуратура України вдалася до пошуків можливих обставин завдання шкоди Українській Православній Церкві представниками силових структур попередньої влади. Однак, ні сам покійний ОСОБА_5 , ні повноважні особи Української Православної Церкви ніколи не заявляли про наявність підстав для проведення такого розслідування. А оприлюднені матеріали розслідування вказують на відсутність у слідства розуміння внутрішнього життя Церкви. До того ж, коментарі, які озвучили пресі як сам Генеральний прокурор, так і окремі представники влади, беззаперечно свідчать, що дане кримінальне провадження є черговим прикладом тиску на політичних опонентів з використанням при цьому Церкви. Зокрема, громадськість спостерігає політичну дискусію про можливе зняття депутатської недоторканності з народного депутата України ОСОБА_6 , який фігурує у кримінальному провадженні щодо того, чи мали місце протиправні дії попередньої влади відносно Церкви. Ця дискусія не враховувала ані суб`єктивність, ані вибірковість свідчень, наведених Генеральною прокуратурою України. Увага тих, від кого залежить прийняття остаточного рішення, прикута лишень до політичної приналежності цього народного депутата. А суспільство так і не отримало жодного зрозумілого пояснення, на підставі чого Парламент України повинен його позбавити недоторканості.
Свідомо дистанціюючись від суті політичної дискусії, ми заявляємо про абсолютну неприпустимість використання Української Православної Церкви як інструменту для політичної боротьби в нашій країні. Тим більше неприйнятною є участь силових структур у такій діяльності.
На жаль, від резонансу згадуваного кримінального провадження найбільша шкода буде завдана світлій пам`яті Блаженнішого Митрополита ОСОБА_4 . Прикро спостерігати за публічними низькопробними спекуляціями на тему його фізичного стану в останні роки життя, за спотворенням його бачення майбутнього Церкви і України, втіленого в його молитві, за спробами проштовхнути свої амбіційні устремління, видаючи їх за останню волю покійного владики. Ганебності ситуації додає той факт, що джерелом інформаційного бруду для неї став митрополит Переяслав-Хмельницький і ОСОБА_7 ( Драбинко ). Не доводячи до відома церковної влади те, що йому відомі якісь важливі факти, він вирішив через засоби масової інформації розповсюджувати нічим не підтверджені плітки та наклепи. Намагаючись уникнути відповідальності перед законом стосовно небезпідставних підозр у співучасті в резонансному злочині, цей єпископ свідомо став знаряддям політичної боротьби, нехтуючи мораллю та дискредитуючи служіння спочилого Предстоятеля. Мільйони вірян Української Православної Церкви залишать у своїх серцях зовсім інший образ Блаженнішого Митрополита ОСОБА_4 . Вони пам`ятатимуть його не з брудних статей у пресі, а згадуючи живе, сповнене любові і миру, слово владики, яке невтомно лилося з його вуст.
Ми щиро просимо Вас, шановний ОСОБА_8 , як гаранта Конституції України, зробити все можливе, щоб у нашому суспільстві кожен громадянин, незалежно від своїх релігійних переконань, відчував до себе повагу і захист з боку Держави. Щиро бажаємо Вам допомоги Божої на цьому шляху».
Ретельно ознайомившись зі змістом наведеної інформації, колективним автором якої є Священний Синод Української Православної Церкви, а підписантом за дорученням автора - Онуфрій, Митрополит Київський і всієї України, Предстоятель Української Православної Церкви, позивач дійшов висновку про те, що зазначена інформація містить цілий ряд дефініцій (слів, словосполучень та речень), які прямо або опосередковано порочать його, на той час Преосвященного Олександра (Драбинка) митрополита Переяслав-Хмельницького і Вишневського, вікарія Київської Митрополії Української Православної Церкви, засновника і духівника Фонду пам`яті Блаженнішого Митрополита Володимира, його честь, гідність, ділову репутацію та завдають йому моральної (немайнової) шкоди.
Усі звинувачення, які лунають на його адресу з боку Священного Синоду Української Православної Церкви, вважає абсолютно надуманими та безпідставними. Ніяких протиправних дій, так як це йому намагається приписати Священний Синод Української Православної Церкви, на чолі з відповідачем, він ніколи не вчиняв і певен, що не вчинятиме і в майбутньому.
Поширення відповідачем щодо позивача зазначеної недостовірної та негативної інформації, а саме висловів: «...Прикро спостерігати за публічними низькопробними спекуляціями на тему його фізичного стану в останні роки життя, за спотворенням його бачення майбутнього Церкви і України, втіленого в його молитві, за спробами проштовхнути свої амбіційні устремління, видаючи їх за останню волю покійного владики. Ганебності ситуації додає той факт, що джерелом інформаційного бруду для неї став митрополит Переяслав-Хмельницький і ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ). Не доводячи до відома церковної влади те, що йому відомі якісь важливі факти, він вирішив через засоби масової інформації розповсюджувати нічим не підтверджені плітки та наклепи. Намагаючись уникнути відповідальності перед законом стосовно небезпідставних підозр у співучасті в резонансному злочині, цей єпископ свідомо став знаряддям політичної боротьби, нехтуючи мораллю та дискредитуючи служіння спочилого Предстоятеля. Мільйони вірян Української Православної Церкви залишать у своїх серцях зовсім інший образ Блаженнішого Митрополита ОСОБА_4 . Вони пам`ятатимуть його не з брудних статей у пресі, а згадуючи живе, сповнене любові і миру, слово владики, яке невтомно лилося з його вуст.» порушує його немайнові права на честь, гідність та ділову репутацію.
Вказував, що зазначена інформація має негативний характер, оскільки повідомляє третім особам про порушення ним вимог чинного законодавства України та прийнятих у суспільстві принципів моралі, етики тощо, та такою, що порушує його немайнові права, а також не є оціночним судженням, а обов`язок доказування її достовірності покладається на відповідачів. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідачів до позивача, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи, приниження гідності. Також поширенням вказаної інформації відповідачі створили негативну соціальну оцінку особи позивача в очах оточуючих, порушивши його честь. Внаслідок окреслених порушень права позивача, він має право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
У зв`язку із наведеними вище обставинами, просив суд визнати недостовірною та такою, що принижує честь і гідність та порушує право на недоторканість його ділової репутації інформацію, поширену відповідачем ОСОБА_2 , оприлюднену 14 листопада 2016 року у «Зверненні...», а саме: «... Прикро спостерігати за публічними низькопробними спекуляціями на тему його фізичного стану в останні роки життя, за спотворенням його бачення майбутнього Церкви і України, втіленого в його молитві, за спробами проштовхнути свої амбіційні устремління, видаючи їх за останню волю покійного владики. Ганебності ситуації додає той факт, що джерелом інформаційного бруду для неї став митрополит Переяслав-Хмельницький і ОСОБА_9 ( ОСОБА_10 ). Не доводячи до відома церковної влади те, що йому відомі якісь важливі факти, він вирішив через засоби масової інформації розповсюджувати нічим не підтверджені плітки та наклепи. Намагаючись уникнути відповідальності перед законом стосовно небезпідставних підозр у співучасті в резонансному злочині, цей єпископ свідомо став знаряддям політичної боротьби, нехтуючи мораллю та дискредитуючи служіння спочилого Предстоятеля. Мільйони вірян Української Православної Церкви залишать у своїх серцях зовсім інший образ Блаженнішого митрополита ОСОБА_4 . Вони пам`ятатимуть його не з брудних статей у пресі, а згадуючи живе, сповнене любові і миру, слово владики, яке невтомно лилося з його вуст.»; зобов`язати відповідача спростувати вказану негативну та недостовірну інформацію; стягнути з відповідача на його користь 150 000 грн. моральної шкоди та судові витрати в розмірі 3018,40 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10 грудня 2020 року позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи на стороні відповідача: Релігійна організація «Місія синодальний інформаційно-просвітницький відділ Української Православної Церкви», Релігійна організація «Місіонерське товариство (Місія) «Духовне просвітництво» Української православної церкви» про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10 грудня 2020 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апелянт вважає, що рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення по суті позовних вимог, оскільки районний суд ухвалив дане рішення без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін і з істотними порушеннями норм матеріального закону.
Зазначає, що всі звинувачення, які на його адресу лунають з боку Священного Синоду Української Православної Церкви (МП) є абсолютно надуманими. Поширення неправдивої інформації свідчить про принизливе ставлення відповідача до нього, що в свою чергу впливає на зниження цінності його особи, приниження його гідності. Також поширенням вказаної інформації відповідач створив негативну соціальну оцінку його особи в очах оточуючих, порушивши його честь.
Згідно висновків лінгвістичної експертизи Інституту мовознавства ім. О.О.Потебні Національної Академії Наук України зазначено, що : « у Відкритому зверненні Священного Синоду Української
Православної Церкви до Президента України ОСОБА_3 » є значення, які
можуть ганьбити честь і гідність будь-кого, у тому числі й особи
преосвященного митрополита Олександра (Драбинка).
В судовому засіданні суд дослідив висновки зазначеної експертизи, але
при постановленні рішення не дав відповідним висновкам експертизи
належної правової оцінки.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_1 . Зазначає, що апелянтом не наведено жодної підстави для скасування оскаржуваного рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 10 грудня 2020 року. Натомість апелянтом фактично продубльовано вимоги та обґрунтування позовної заяви та інших пояснень, які надавалися у суді першої інстанції.
Просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Посилається на те, що аргументи ОСОБА_1 , викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом 
Судом встановлено, що  ІНФОРМАЦІЯ_2 о 15:42 год. на ресурсах офіційного сайту Релігійної організації «Місія синодальний інформаційно-просвітницький відділ Української Православної Церкви» (http://news.church.ua/) у глобальній комп`ютерній мережі Інтернет було оприлюднено «Відкрите звернення Священного Синоду Української Православної Церкви до Президента України ОСОБА_3 » наступного змісту: «Звертаючись до Вас від імені Української Православної Церкви, засвідчуємо свою повагу та щиру молитву про те, щоб Господь благословив Ваше служіння Українському народу миром, злагодою і добробутом. Ми цінуємо Ваше прагнення сприяти розвитку взаємодії між Державою і релігійними організаціями. Саме тому просимо Вас як гаранта дотримання Конституції, докласти необхідних зусиль щодо припинення спроб на державному рівні використовувати питання релігії і конфесійного вибору громадян України у політичних маніпуляціях і зведенні рахунків між політичними опонентами.
На превеликий жаль, сьогодні в нашій Державі стали звичайним явищем образи, погрози і заклики до дискримінації щодо мільйонів вірян нашої Церкви. Жодного разу органами державної влади не було дано правової оцінки подібним ганебним для демократичного суспільства явищам. Досі немає прикладу, коли б сучасні політичні діячі понесли відповідальність за чисельні випадки розпалювання релігійної ворожнечі. Наявний стан речей змушує говорити про появу тривожних тенденцій у державно-церковних відносинах. Така ж думка лунає й у звітах багатьох міжнародних організацій, які слідкують за дотриманням прав і свобод, зокрема ОБСЄ та ООН.
Прикрим підтвердженням проблем зі станом свободи віросповідання стало те, у який спосіб сьогодні відбувається розслідування обставин останніх років земного життя спочилого Блаженнішого Митрополита Київського і всієї України ОСОБА_4 . Попри відверте ігнорування сучасних злочинів проти релігійної свободи, Генеральна прокуратура України вдалася до пошуків можливих обставин завдання шкоди Українській Православній Церкві представниками силових структур попередньої влади. Однак, ні сам покійний ОСОБА_5 , ні повноважні особи Української Православної Церкви ніколи не заявляли про наявність підстав для проведення такого розслідування. А оприлюднені матеріали розслідування вказують на відсутність у слідства розуміння внутрішнього життя Церкви. До того ж, коментарі, які озвучили пресі як сам Генеральний прокурор, так і окремі представники влади, беззаперечно свідчать, що дане кримінальне провадження є черговим прикладом тиску на політичних опонентів з використанням при цьому Церкви. Зокрема, громадськість спостерігає політичну дискусію про можливе зняття депутатської недоторканності з народного депутата України ОСОБА_6 , який фігурує у кримінальному провадженні щодо того, чи мали місце протиправні дії попередньої влади відносно Церкви. Ця дискусія не враховувала ані суб`єктивність, ані вибірковість свідчень, наведених Генеральною прокуратурою України. Увага тих, від кого залежить прийняття остаточного рішення, прикута лишень до політичної приналежності цього народного депутата. А суспільство так і не отримало жодного зрозумілого пояснення, на підставі чого Парламент України повинен його позбавити недоторканості.
Свідомо дистанціюючись від суті політичної дискусії, ми заявляємо про абсолютну неприпустимість використання Української Православної Церкви як інструменту для політичної боротьби в нашій країні. Тим більше неприйнятною є участь силових структур у такій діяльності.
На жаль, від резонансу згадуваного кримінального провадження найбільша шкода буде завдана світлій пам`яті Блаженнішого Митрополита ОСОБА_4 . Прикро спостерігати за публічними низькопробними спекуляціями на тему його фізичного стану в останні роки життя, за спотворенням його бачення майбутнього Церкви і України, втіленого в його молитві, за спробами проштовхнути свої амбіційні устремління, видаючи їх за останню волю покійного владики. Ганебності ситуації додає той факт, що джерелом інформаційного бруду для неї став митрополит Переяслав-Хмельницький і ОСОБА_7 ( Драбинко ). Не доводячи до відома церковної влади те, що йому відомі якісь важливі факти, він вирішив через засоби масової інформації розповсюджувати нічим не підтверджені плітки та наклепи. Намагаючись уникнути відповідальності перед законом стосовно небезпідставних підозр у співучасті в резонансному злочині, цей єпископ свідомо став знаряддям політичної боротьби, нехтуючи мораллю та дискредитуючи служіння спочилого Предстоятеля. Мільйони вірян Української Православної Церкви залишать у своїх серцях зовсім інший образ Блаженнішого Митрополита ОСОБА_4 . Вони пам`ятатимуть його не з брудних статей у пресі, а згадуючи живе, сповнене любові і миру, слово владики, яке невтомно лилося з його вуст.
Ми щиро просимо Вас, шановний ОСОБА_8 , як гаранта Конституції України, зробити все можливе, щоб у нашому суспільстві кожен громадянин, незалежно від своїх релігійних переконань, відчував до себе повагу і захист з боку Держави. Щиро бажаємо Вам допомоги Божої на цьому шляху».

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам судове рішення відповідає в повній мірі.
Суд першої інстанції відмовляючи в позові встановив, що позивач є публічною особою, а відтак підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації чи в мережі Інтернет з приводу того, як він виконував (виконує) свої функції.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
У відповідності до статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
Відповідно до статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.
Згідно із статтями 297, 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.
Доводи апелянта, що суд першої інстанції ухвалив рішення без всебічного, повного та об`єктивного з`ясування всіх дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін і з істотними порушеннями норм матеріального закону є безпідставними та спростовуються наступним.
Відповідно до вимог ч.1 статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Суд першої інстанції, на підставі зазначеної статті, правильно зазначив, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування.
Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.
Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.
Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватися незалежно від вини особи, яка її поширила.
Згідно з ч.3 ст.277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності).
Отже, позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.
При вирішенні питання про визнання поширеної інформації недостовірною, слід визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. 
Суд першої інстанції зазначив, що відповідно до ч.2 статті 30 Закону України «Про інформацію»  оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
Також суд першої інстанції правильно звернув увагу, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості, зокрема слід враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканність приватного життя.
Зокрема, у названій Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).
У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.
У зв`язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.
В рішенні Європейського суду з прав людини      від 8 липня 1986 року в справі «Лінгенс проти Австрії»             та пункті 46 рішення цього суду від 15 липня 2010 року в справі «Газета «Україна-Центр» проти України» (заява № 16695/04) наголошено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи. За умови додержання пункту 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе.
Апелянт посилається на те, що судом не враховано висновків лінгвістичної експертизи Інституту мовознавства ім. О.О.Потебні Національної Академії Наук України де зазначено, що : у Відкритому зверненні Священного Синоду Української Православної Церкви до Президента України ОСОБА_3 » є значення, які можуть ганьбити честь і гідність будь-кого, у тому числі й особи преосвященного митрополита Олександра (Драбинка).
Однак, таки доводи є безпідставними. 
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до листа позивача в інститут мовознавства ім. О.О.Потебні 27.02.2020р. було проведено лінгвістичне дослідження, а не лінгвістична експертиза, Відкритого звернення.
Також в матеріалах справи міститься висновок експерта №9599 НІСЕ за результатами семантико-текстуального дослідження від 13.11.2020р., яким підтверджено, що висловлювання, які стосуються позивача у тексті звернення, викладено у формі оціночних суджень. 
Оскільки, відповідно до  ст.277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.
Згідно зі ст.110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. 
Згідно зі ст. 89 ЦПК України  суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Судом першої інстанції, досліджено всі докази по справі та надано обґрунтовану оцінку доводам позивача, що стосуються поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності та порушує особисті немайнові права, та правомірно зазначено, що позивач є публічною особою, а відтак підлягає ретельному громадському контролю і потенційно може зазнати гострої та
сильної громадської критики у засобах масової інформації чи в мережі Інтернет з приводу того, як він виконував (виконує) свої функції.
Апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що беручи до уваги, що позивач є публічною особою, а оспорювана інформація, поширена відповідачем, - допустимою критикою публічної особи, то відсутні підстави для задоволення позову про визнання інформації недостовірною, її спростування, а відтак і відсутні підстави для стягнення моральної шкоди.
Суд першої інстанції встановив та прийняв до уваги те, що оспорювана інформація «Звернення Священого Синоду...» вже була предметом дослідження судом. Так, судом встановлено, що в червні 2019 року позивач звертався до суду з позовом до членів Священного Синоду Української Православної Церкви, в тому числі й до відповідача, про
захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, у зв`язку із поширенням в мережі Інтернет Звернення Священного Синоду Української Православної Церкви до Президента України. У задоволенні цього позову було відмовлено та рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 вересня 2019 року було переглянута в апеляційному порядку та залишено в силі.
 З урахуванням вищевикладених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в позові.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично зводяться до непогодження з рішенням, з посиланням на обставини, зазначені в позові.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівців від 10 грудня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повної постанови. 
Головуючий                                                         І.Б. Перепелюк
Судді                                                               А.І. Владичан 
                                                                І.Н. Лисак