Справа № 308/4795/20

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.03.2021                 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в особі судді Феєра І.С., у відсутності учасників судового розгляду, розглянув в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення №33/4806/650/20, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25. 06. 2020. 
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 , непрацюючий, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200 ( десять тисяч двісті ) грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 01 (один) рік.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп. 
Із протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 370611 від 15. 05. 2020 та постанови судді від 25. 06. 2020 вбачається, що 15. 05. 2020 близько 22 год. 30 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем марки «Skoda Super B», д/н НОМЕР_1 , в Ужгороді по пр. Свободи, 28, перебував в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння проводився у встановленому законом порядку за допомогою приладу «Drager» у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування постанови судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25. 06. 2020 щодо нього та закриття провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення. В обґрунтування апеляційних вимог ОСОБА_1 зазначає проте, що протокол про адміністративне правопорушення щодо нього складено з порушеннями вимог Інтрукції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09. 11. 2015 №1452/735, зокрема, всупереч розділу ІІІ вказаної Інструкції, працівники поліції не пред`явили сертифікату відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки алкотестер ARHJ 0271. Також вказує на те, що на місці складення протоколу не був присутній захисник, чим порушено його право на захист. Окрім того, судом першої інстанції 
-2-

проігноровано його клопотання про витребування даних про проходження працівниками поліції ОСОБА_3 та ОСОБА_4 тематичного удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством, даних про проведення останнього калібрування та поірки технічного засобу, який використовувався для проведення його огляду на стан алкогольного сп`яніння та документальне підтвердження про проходження вказаними працівниками поліції інструктажу про користування та подальший допуск для використання спеціального технічного засобу - алкотестер ARHJ 0271. Також вказує і на те, що в порушення вимог ст. ст. 277-2, 268 КУпАП, суд розглянув справу без його участі та за відсутності даних щодо належного сповіщення про дату, місце та час розгляду справи. 
Будучи неодноразово належним  чином повідомленими про час та місце  розгляду апеляційної скарги,  ОСОБА_1  та його захисник – адвокат Михалків Б.С.  на розгляд справи  щодо  ОСОБА_1  не з`явилися. Останні рухом справи не цікавилися, судову кореспонденцію отримували, до суду в черговий раз не з`явилися, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляли, а тому враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, передбачені ч. 4 ст. 294 КУпАП, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії » від 07. 07. 1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, а тому апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника – адвоката Михалківа Б.С., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. ст. 268, 271 КУпАП. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані по справі докази, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав. 
В суді апеляційної інстанції частково знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги захисника про недотримання суддею місцевого суду при розгляді справи щодо ОСОБА_1 вимог ст. ст. 277-2, 268 КУпАП, відповідно до яких справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Між тим, таке порушення не є безумовною підставою для скасування судового рішення, оскільки на стадії апеляційного провадження, ОСОБА_1 отримав можливість для реалізації своїх прав, передбачених ст. 268 КУпАП, та скористався ними, отже його права були відновлені.
Що стосується інших доводів апеляційної скарги, то вони є непереконливими, з огляду на наступне.
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 280 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, а орган чи посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення, з урахуванням положень, викладених у ст. ст.  251,  252 КУпАП, зобов`язані з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи і, керуючись законом і правосвідомістю, оцінити докази за своїм внутрішнім переконанням в їх сукупності.

-3-

Ці вимоги закону, всупереч доводів апеляційної скарги, судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані.
Відповідно до підпункту а) пункту 2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних чи токсичних речовин.
Згідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно пункту 6 розділу І Інструкції "Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженої спільним наказом МВС та МОЗ № 1452/735 від 09. 11. 2015 огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі - спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП відповідають фактичним обставинам справи, підтверджуються наявними і дослідженими судом доказами. 
Незважаючи на невизнання ОСОБА_1 своєї вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, його вина стверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 370611 від 15. 05. 2020, зміст якого відповідає вимогам ст. 256 КУпАП. 
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 370611 від 15. 05. 2020, водій ОСОБА_1 15. 05. 2020 близько 22 год. 30 хв., керуючи автомобілем марки «Skoda Super B», д/н НОМЕР_1 , в Ужгороді по пр. Свободи, 28, перебував в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан сп`яніння у встановленому законом порядку проводився за допомогою приладу «Drager» у присутності двох свідків, чим порушив п. 2.9 «а» Правил дорожнього руху України та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Крім того, вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП стверджується: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та роздруківкою тесту № 679, відповідно до яких ОСОБА_1 о 22 год. 35 хв. 15. 05. 2020 знаходився в стані алкогольного сп`яніння, проміле – 0,77%; поясненнями свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які засвідчили згоду ОСОБА_1 з результатами проведеного огляду на стан сп`яніння, належним чином завіреною копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ДПО 18 708770, відповідно до якої 15. 05. 2020 о 22 год. 30 хв. ОСОБА_1 керував транспортним засобом з неосвітленим номерним знаком у темну пору доби, чим порушив п. 2.9 «в» Правил дорожнього руху України, за, що передбачена адмінінстративна відповідальність за ч. 6 ст. 121 КУпАП; а також даними, що вбачаються з відеофайлів, які містяться на наданому відділом поліції компакт-диску «DVD» 

-4-

Вказані докази отримані з дотриманням встановленого законом порядку та передбаченими способами. Відповідно відсутні будь-які сумніви у їх достовірності та істинності.
При розгляді справи цим доказам суд дав належну оцінку, а тому твердження ОСОБА_1  в апеляційній скарзі про те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, є необгрунтованими. Наведені докази є допустимими, належними і достатніми для підтвердження висновків суду про винуватість ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного  правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.  
Доводи апеляційної скарги про допущення працівниками поліції при оформленні матеріалів ряду порушень, в тому числі не роз`яснення ОСОБА_1 його процесуальних прав та ст. 63 Конституції України, також є безпідставними.
У протоколі про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 370611 від 15. 05. 2020 зазначено: дату і місце його складення; посаду, прізвище, ім`я та по батькові працівника поліції, який склав протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; а також зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП., чим скористався і ОСОБА_1 , зазначивши у ньому про відсутність бажання надавати пояснення. 
Матеріали справи не містять доказів про порушення поліцейським роти 3 взводу 2 батальойну УПП в Закарпатській області Бойком С.В. законодавства при складанні протоколу про адміністративне правопорушення, оскільки поліцейським дотримано вимоги ч. 2 ст. 251, ст. ст. 256, 265-2, 266, 268 КУпАП, Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі. Протокол про адміністративне правопорушення серії ДПР 18 № 370611 від 15. 05. 2020 складено у відповідності до вимог, встановлених ст. 256 КУпАП, уповноваженим на такі дії працівником поліції, у спосіб, з підстав та з дотриманням порядку, встановлених законом. 
Інші підстави, які б свідчили про відсутність складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП в діях ОСОБА_1 в апеляційній скарзі не зазначено й під час апеляційного перегляду справи не встановлені, а доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки встановлених судом першої інстанції обставин події. 
Суддею першої інстанції досліджені та перевірені доказами обставини, які поза розумним сумнівом свідчать про беззастережну винність ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, що ставилось йому за провину. 
Всупереч доводам ОСОБА_1 , поліцейськими складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та долучено його примірник до матеріалів справи. З якого вбачається, що огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками - запах алкоголю з порожнини рота, почервоніння шкірного покриву обличчя, за допомогою приладу «Драгер». Результат огляду на стан сп`яніння – 0,77 проміле.        Те, що з результатами згідний, ОСОБА_1 засвідчив власноручним підписом. Обставини огляду, викладені у акті, своїми підписами засвідчили в ньому і свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Апеляційний суд враховує, що результат тесту ОСОБА_1 , проведеного працівниками поліції, а саме – 0,77 проміле, перевищує гранично допустиму норму (0,2% проміле) та беззаперечно вказує на перебування особи в стані алкогольного сп`яніння, виключаючи можливу технічну похибку.

-5-
Оцінюючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що показники електродіагностичного приладу не можуть вважатися допустимим доказом, оскільки не представлено дані про його сертифікацію та повірку, апеляційний суд звертає увагу на наступне. 
Згідно з пунктами першим та третім розділу ІІ Інструкції передбачено, що поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом, та які мають, зокрема, сертифікат відповідності та свідоцтво про повірку робочого засобу вимірювальної техніки.
Перелік спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ України та Держспоживстандартом для проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан сп`яніння міститься в Державному реєстрі затверджених типів засобів вимірювальної техніки, Газоаналізатор Drager Alcotest, в тому числі 6820, включений до вказаного переліку.
Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність», який набрав чинності 01. 01. 2016, засоби вимірювальної техніки, які застосовуються у сфері законодавчо регульованої метрології, є законодавчо регульованими засобами вимірювальної техніки. До таких засобів вимірювальної техніки відносяться і вимірювачі вмісту алкоголю в крові та повітрі, що видихається. Пунктом 1 статті 17 Закону України «Про метрологію та метрологічну діяльність» встановлено, що законодавчо регульовані засоби вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, підлягають періодичній повірці та повірці після ремонту. Законом України «Про метрологію та метрологічну діяльність» не встановлено вимог до законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що вже перебувають в експлуатації, пов`язаних з наявністю чинних сертифікатів відповідності засобів вимірювальної техніки затвердженому типу, які видавалися Міністерством економічного розвитку і торгівлі України до 01. 01. 2016.
Відповідно до листа (який є публічно доступним) заступника директора Українського медичного центру сертифікації МОЗ України № 45 від 18. 01. 2018 на запит Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, використання медичних виробів «Газоаналізатори Alcotest Drager 6820», які були завезені та введені в експлуатацію користувачем протягом терміну дії Свідоцтва та знаходження його у реєстрі медичної техніки та виробів медичного призначення у період з 10. 02. 2010 по 10. 02. 2015, є можливим, за умов додержання вимог щодо повірки (калібрування), що підтверджує вірність результатів вимірювання.
В апеляційній скарзі не наведено переконливих доводів щодо неможливості застосування приладу Драгер 6820, або заборони використання його на території України, за умови правомірності введення такого в експлуатацію на час дії дозвільних документів та своєчасного проходження відповідного калібрування.
При цьому із роздруківки результату технічного приладу Drager Alcotest 6820, застосованого працівниками поліції для перевірки стану алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 вбачається, що вказаний технічний засіб пройшов повірку 10. 09. 2019. 
Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України №1417 від 13. 10. 2016, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01. 11. 2016 за № 1417/29547 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями» встановлені міжповірочні інтервали законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями, а саме для Газоаналізаторів - один рік.
За наведених обставин, поліцейськими правомірно був застосований під час огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , газоаналізатор Drager Alcotest 6820 та його показники є допустимими доказами, між тим жодних даних про використання під час проведення огляду на стан сп`яніння вимірювальної техніки - алкотестера ARHJ 0271 в матерівалах справи не міститься. 

-6-

Посилання в апеляційній скарзі з приводу відсутності доказів того, що працівники поліції, які проводили його огляд на місці зупинки транспортного засобу, пройшли тематичне удосконалення згідно чинного законодавства, не заслуговують на увагу і є безпідставними, оскільки пункт 2 розділу ІІ Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України від 09. 11. 2015 № 1452/735, передбачає, що огляд на стан алкогольного сп`яніння водія транспортного засобу здійснюється поліцейськими, які мають спеціальні звання, а проходження тематичного удосконалення за відповідною програмою згідно з чинним законодавством, передбачено для лікарів (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту), які проводять огляд щодо виявлення стану сп`яніння у закладах охорони здоров`я, у відповідності до пункту 3 розділу ІІІ Інструкції. 
Стосовно інших доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , то вони також не спростовують доведеність вини останнього у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Таким чином, обґрунтування вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо порушення судом першої інстанції законодавства при винесенні постанови, яке полягало у нез`ясуванні місцевим судом всіх обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді. 
       Також судом першої інстанції з урахуванням вимог ст. 33 КУпАП, зокрема, характеру вчиненого правопорушення, особи порушника та обставин справи, правильно вирішено питання про кваліфікацію діянь ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП України і накладено стягнення у виді штрафу та позбавлення права керування транспортними засобами строком на один рік, відповідно до санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, що хоч і є суворим, проте безальтернативним видом стягнення.
       З таким висновком суду першої інстанції погоджується і суд апеляційної інстанції і вважає, що з врахуванням наведених обставин, а саме те, що ОСОБА_1 керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, таке порушення правил дорожнього руху є грубим та потенційно небезпечним як для самої особи, яка керує транспортним засобом, що є джерелом підвищеної небезпеки, так і для інших учасників дорожнього руху, тяжкість ймовірних наслідків.
При цьому, апеляційний суд враховує те, що в рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29. 06. 2007, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16. 10. 2008), Європейський суд вказав на те, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціального права) вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи.
Також, як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09. 06. 2005), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24. 03. 2005) Європейський суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

-7-

Враховуючи обставини справи, суд приходить до висновку, що адміністративне стягнення, накладене на ОСОБА_1 відповідає характеру вчиненого правопорушення, встановлене у межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, а тому підстав для його зміни не вбачається.
Порушень вимог закону, які б ставили під сумнів доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та необґрунтованість накладеного на нього адміністративного стягнення, не вбачається, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає. 
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що стороною захисту не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі про витребуваннядоказів, не заявлялось.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,- 

                                        П О С Т А Н О В И В :

апеляційну скаргу  ОСОБА_1   залишити без задоволення, а постанову судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25. 06. 2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, - без змін. 
Постанова набирає законної сили негайно й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя: