КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
01 березня 2021 року 
м. Київ
справа № 761/45014/19
провадження №22-ц/824/1541/2021
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Музичко С.Г., Нежури В.А.,	
за участю секретаря судового засідання	                                  Потапьонок К.В.,	
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року /суддя Волошин В.О./
у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Броварського нотаріального округу Гамзатова Аліна Анатоліївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Клітченко Оксана Анатоліївна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом  до ТОВ «Вердикт Капітал» в якому просив суд: визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом Броварського нотаріального округу Гамзатовою А.А. 02 серпня 2019 р., зареєстрований в реєстрі за № 1634 щодо стягнення з позивача на користь відповідача суми заборгованості за кредитним договором №490917360 від 11 червня 2014 р. у розмірі 52 111, 59 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису у розмірі 650,0 грн.
Рішенням  Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року  позов задоволено, визнано виконавчий напис, вчинений Приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Гамзатовою А.А. від 02 серпня 2019р., зареєстрований в реєстрі за № 1634, таким, що не підлягає виконанню. Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 152 грн. 60 коп.; витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7 500,0  грн. /а.с. 198-204/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що стягувачем дотримано порядок звернення до нотаріуса, надано всі документи для здійснення виконавчого напису нотаріуса. Вказував на те, що заборгованість боржника є безспірною, нотаріусу були надані всі документи, що це підтверджують. Водночас, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. В частині стягнутих судових витрат, апелянт наголошував на тому, що їх розмір повинен обмежуватись судом з огляду на розумну необхідність відповідних судових витрат для даної справи. Вказував, що у справі відбулось одне судове засідання в яке сторони не з`явились. Також звертав увагу суду апеляційної інстанції на те, що копія договору про надання правничої допомоги не засвідчена належним чином, відсутня дата такого засвідчення, підтверджуючих документів понесених витрат на адресу відповідача також не надіслано, що обмежило права відповідача заперечити розмір таких витрат.
Позивач з відзивом на апеляційну скаргу не звертався.
Приватний нотаріус Гамзатова А.А., відповідно до наказу Міністерства  юстиції України від 01.10.2020 р. №1182/6 припинила нотаріальну діяльність.
Сторони в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що 11 червня 2014р. між позивачем та ПАТ «Альфа-Банк», було укладено кредитний договір, шляхом акцептування клієнтом публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб.
Крім того, 11 червня 2014р. між ПАТ «Альфа-Банк» та позивачем було укладено кредитний договір, відповідно до якого позивачу було надано кредит у розмірі 13327,86 грн. строком до 12 червня 2017р., зі сплатою процентів за користування кредитом 39,9 % річних.
21 червня 2016р. між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Альфа- Банк» відступило ТОВ «Кредитні ініціативи» а ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором.
26 грудня 2018р. між ТОВ «Кредитні ініціативи» та ТОВ «ФК «ВЕСТА» було укладено договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «Кредитні ініціативи» відступило ТОВ «ФК «ВЕСТА» а ТОВ «ФК «ВЕСТА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором.
16 січня 2019р. між ТОВ «ФК «ВЕСТА» та ТОВ «Вердикт Капітал» було укладено договір про відступлення прав вимоги відповідно до якого ТОВ «ФК «ВЕСТА» відступило ТОВ «Вердикт Капітал» а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за кредитним договором.
02 серпня 2019 р. приватним нотаріусом Гамзатовою А.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1634 щодо стягнення з позивача на користь відповідача суми заборгованості за кредитним договором у розмірі 52111,59 грн. та витрат за вчинення виконавчого напису у розмірі 650,0 грн. Стягнення заборгованості проводилось за період з 16 січня 2019р. по 26 липня 2019р., яка складається з: простроченої заборгованості за сумою кредиту - 12469,33 грн.; простроченої заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 13124,89 грн.; строкової заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом 8867,37 грн.; строкової заборгованості за штрафами і пенями - 17650,0 грн.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вірно керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» про те, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється КМУ.
Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.
Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
Суд першої інстанції вказував на те, що протягом всього часу розгляду справи в суді, стороною відповідача, в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, не було надано належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що нотаріусу, були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором. Як і відсутні відомості, що сума заборгованості утворилась у зазначений у виконавчому написі час, при цьому судом враховано термін кредитування, та відповідний ліміт тіла кредиту, який передбачили сторони.
Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню, тому суд першої інстанції дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню.
В частині стягнення понесених витрат на правову допомогу, суд першої інстанції також вірно керувався ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України про те, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 р. у справі № 814/698/16.
Судом встановлено, що в обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача було подано договір про надання правничої допомоги від 17 жовтня 2019р., додаткова угода до цього договору від 17 жовтня 2019р.; акт приймання передачі до цього договору від 23 грудня 2019р.; квитанція № 1/10-19 від 27 грудня 2019 р.
Стороною позивача не було надано розрахунку суми зазначених витрат та її складових, як і відсутній час, який було витрачено на надання професійної правничої допомоги, а тому, враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що розмір витрат на правничу допомогу підлягає зменшенню до розміру 7500,0 грн.
Доводи апеляційної скарги, про те, що стягувачем було дотримано порядок звернення до нотаріуса, надано всі документи для здійснення виконавчого напису нотаріуса, колегією суддів не приймаються з огляду на таке.
Так, представником позивача в порядку ст. 84 ЦПК України, разом з позовом, подано клопотання про витребування документів /17/, на підставі яких вчинено виконавчий напис нотаріуса, судом першої інстанції вказане клопотання задоволено /а.с.46/.
Приватним нотаріусом Гамзатовою А.А. надано пояснення та копії документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис нотаріуса. /а.с. 138-171/
Єдиним документом, що слугував підставою для вчинення виконавчого напису нотаріуса та вказував на заборгованість ОСОБА_1 є виписка з особового рахунка № НОМЕР_1 /а.с. 143/. Зазначена виписка не є первинним документом, складена представником ТОВ «Вердикт Капітал» за період 16.01.2019-26.07.2019 р., при цьому кредитний договір укладено 11.06.2014 р. Жодних розрахунків, що вказували б на безспірність суми заборгованості, стягувачем надано не було.
Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у главі 14 Закону «Про нотаріат» та главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року (далі - Порядок). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може також містити іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.
У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, він вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку).
Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться в безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами, ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.
Між тим, згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.
Аналогічне твердження прописане й у п. 3.1 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 р.
Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати, а ще й бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).
Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.
Так, належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені відповідно до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.
Отже, виписка з особового рахунка /а.с. 143/ не може вважатися доказом на підтвердження безспірності заборгованості боржника. Відтак, виходячи із вищевикладеного, виконавчий напис вчинений нотаріусом з порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та глави 16 розділу ІІ Порядку, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною.
Відхиляються також і колегією суддів доводи апеляційної скарги про безпідставність стягнення коштів за надання правової допомоги, як такі, що зводяться до переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції.
Таким чином,  доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.  375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційну скаргу  товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року - залишити без задоволення.  
Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 26 травня 2020 року  - залишити без змін.  
Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: