П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  724/1746/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Гураль Л.Л.  
Суддя-доповідач -  Капустинський М.М.   
16 лютого 2021 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Капустинського М.М. 
суддів:  Сапальової Т.В.  Смілянця Е. С. , 

розглянувши  в порядку письмового провадження апеляційну скаргу поліцейського роти №2 батальйону УПП в Житомирській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Оваденка Андрія Петровича на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 січня 2021 року  (прийнятого в м. Хотин, повний тест складено 11.01.2021) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського роти №2 батальйону УПП в Житомирській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Оваденка Андрія Петровича про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення ЕАМ №3356057 ВІД 29 ЖОВТНЯ 2020 року, 
В С Т А Н О В И В :
в листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Хотинського районного суду Чернівецької області з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції, поліцейського роти №2 батальйону УПП в Житомирській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Оваденко Андрія Петровича в якому просив:
- визнати протиправною та скасування постанову в справі про адміністративне правопорушення ЕАМ № 3356057 від 29 жовтня 2020 року;
- закрити провадження в адміністративній справі відповідно до п.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення;
- стягнути з відповідача судові витрати за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що постановою по справі про адміністративне правопорушення від 29.10.2020 року ЕАМ № 3356057, що була складена поліцейським роти №2 БУПП в Житомирській області молодшим лейтенантом поліції Оваденко А.П., його було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.
Вважає дану постанову незаконною через відсутність події складу адміністративного правопорушення, оскільки згідно цієї постанови він 29 жовтня 2020 року о 14:23 год. на автодорозі Київ, Ковель, Ягодин 160 км, керуючи транспортним засобом на дорозі, що має дві смуги руху в кожному напрямку здійснив виїзд та продовжив рух по смузі призначеної для зустрічного руху, чим порушив п.11.4 ПДР України, скоїв адміністративне правопорушення передбачене ч.2 ст.122 КУпАП. Зазначає, що дійсно станом на 29.10.2020 року він рухався автомобілем по автодорозі Київ, Ковель, Ягодин та близько 14:05 год. був зупинений працівниками поліції, які попросили його пред`явити посвідчення водія та реєстраційні документи на транспортний засіб, не пояснивши, що саме слугувало підставою для перевірки документів. Згодом йому пояснили, що він здійснив виїзд та продовжив рух по смузі призначеної для зустрічного руху, чим порушив п.11.4 ПДР України. Також вказує, що він висловив свою незгоду з даним фактом та попросив надати докази скоєного, однак інспектор не надав будь-яких доказів, також пояснення у нього не відібрав та з правами не ознайомив.
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 січня 2020 року позов задоволено. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1ст.308 КАС України - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, у відповідності до постанови у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАМ №3356057від 29.10.2020 року, винесеної поліцейським роти №2 БУПП в Житомирській області молодшим лейтенантом поліції Оваденко А.П., Наговичко В.Д. було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст. 122 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн. за те, що він 29 жовтня 2020 року о 14:23 год. на автодорозі Київ, Ковель, Ягодин 160 км, керуючи транспортним засобом на дорозі, що має дві смуги руху в кожному напрямку здійснив виїзд та продовжив рух по смузі призначеної для зустрічного руху, чим порушив п.11.4 ПДР України.
Згідно з п. 11.4 ПДР України на дорогах з двостороннім рухом, які мають щонайменше дві смуги для руху в одному напрямку, забороняється виїжджати на призначений для зустрічного руху бік дороги.
Відповідно до ч.2 ст. 122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Позивач не погоджується з обставинами, викладеними в постанові про накладання адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не автоматичному режимі серія ЕАМ № 3356057, стверджуючи, що не порушував вимог п. 11.4 Правил дорожнього руху України.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що в діях позивача не встановлено складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, оскільки достатніх доказів його вини у вчиненні даного правопорушення посадова особа в постанові про адміністративне правопорушення не зазначила, та не довела вину позивача, а тому постанова про накладення адміністративного стягнення на позивача підлягає скасуванню.
Розглядаючи питання про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з положеннями частини 1 статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 КАС України визначено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Обов`язки учасників дорожнього руху, а також підстави та порядок притягнення до відповідальності за їх порушення передбачені Законом України "Про дорожній рух", Правилами дорожнього руху та Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Відповідно до статті 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Згідно з нормами статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідно до ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З огляду на зазначене слідує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Так, з матеріалів справи встановлено, що при винесені постанови в справі про адміністративне правопорушення поліцейським не були з`ясовані вказані обставини.
Доказів вини водія позивача в постанові не зазначено, пояснення від свідків не були відібрані.
В запереченні проти позову, відповідачем надано до суду відеозаписи з нагрудних камер поліцейських, на відео яких зафіксовано як вантажний транспортний засіб здійснює маневр, однак ідентифікувати, що вказаним транспортним засобом керував саме позивач не представляється за можливе. Водночас, на відео міститься дата 15.12.2020 року, тоді як правопорушення вчинено 29.10.2020 року.
Крім того, в  порушення положень ч. 3 ст. 283 КУпАП, у постанові по справі про адміністративне правопорушення не зазначено відомостей про технічний засіб, яким здійснено відеозапис правопорушення, а в розділі 7 постанови зазначеного, що до постанови нічого не додається.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, наданий відповідачем відеофайл не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Аналогічна позиція викладена в постанові ВС КАС від 24.01.2019р. у справі №428/2769/17.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 року у справі № 338/1/17 роз`яснив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. А для підтвердження порушення позивачем Правил дорожнього руху України відповідач, відповідно до ст. 251 КУпАП мав би надати, зокрема відеозапис події, фотокартки. Саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого правопорушення.
Водночас, усне твердження працівника поліції про виявлення правопорушення, озвучене правопорушнику, не може бути належним доказом. Спостереження працівником поліції правопорушення може мати місце, однак воно має бути зафіксоване на матеріальному носії. Таким матеріальним носієм міг бути протокол про адміністративне правопорушення із зазначенням тих матеріалів, що до нього додаються, або ж рапорт, пояснення чи заяви. До цього матеріального носія міг бути і доданий диск з відеозаписом.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на вищезазначене, враховуючи, що в діях позивача не встановлено складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, оскільки достатніх доказів його вини у вчиненні даного правопорушення посадова особа в постанові про адміністративне правопорушення не зазначила, та не довела вину позивача, тому колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, що постанова про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_2 підлягає скасуванню та з огляду на відсутність правопорушення у відповідності до п. 3 ч. 3 ст. 286 КАС України справа про адміністративне правопорушення підлягає закриттю.
Розглядаючи питання позовних вимог щодо розподілу судових витрат та посилання апелянта в апеляційній скарзі щодо співмірності таких витрат колегія суддів зазначає наступне.
З матеріалів справи встановлено, що при зверненні з даним позовом до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 420,40 грн., що підтверджується квитанцією від 19.11.2020 року. Тому, з огляду на задоволення позовних вимог, судом вірно вирішено, що дана сума підлягає відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне.
В підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача надано:
- попередній (орієнтовний) розрахунок витрат, які складаються з 3200,00 грн., з яких: 1200,00 грн. вартість складання позовної заяви про скасування постанови ЕАМ № 3356057 від 29.10.2020, та 1000,00 грн. за одне засідання 2 засідання (2000 грн.) у справі про скасування постанови ЕАМ № 3356057;
- договір про надання правової допомоги від 18.11.2020, укладений між адвокатом Ватаманюком В.В. та Наговичко В.Д. та ордер від 19.11.2020.
- квитанцію до прибуткового касового ордера №7 від 19.11.2020, згідно якої ОСОБА_2 сплатив адвокату Ватаманюку В.В. 3200,00 грн.
Відповідно до ст.59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. 
Згідно із ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Відповідно до положень  ч.1 та ч.3 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з нормами ч.7 ст.139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з частинами 1 та п`5 статті 143 КАС суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному статтею 252 цього Кодексу.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
З огляду на те, що предметом даного спору, є справа незначної складності, колегія суддів погоджується в висновком суду першої інстанції, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною в порівнянні з фактично виконаним об`ємом роботи, тому суд апеляційної інстанції виходячи з критерію розумності, пропорційності та співмірності розподілу витрат на професійну правничу допомогу приходить до висновку, що суд першої інстанції об`єктивно оцінив всі обставини справи та прийняв обґрунтоване та справедливе рішення, щодо зменшити суми  витрат на професійну правничу допомогу до 1200,00 грн.
Відповідно до ч.1-3 ст.242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи
Таким чином, на думку колегії суддів апеляційної інстанції, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку  задоволення позовних вимог. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу поліцейського роти №2 батальйону УПП в Житомирській області Департаменту патрульної поліції молодшого лейтенанта поліції Оваденка Андрія Петровича залишити без задоволення, а  рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 11 січня 2021 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст.328, 329 КАС України.
Постанова суду складена в повному обсязі  16 лютого 2021 року.

Головуючий	 	 	Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Сапальова Т.В.    Смілянець Е. С.