ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"16" березня 2021 р.           Справа№ 910/10580/20
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Коробенка Г.П. 
 
 при секретарі Вага В.В.
за участю представників сторін:
від позивача: Морозова О.В. дов. від 21.01.20;
від відповідача 1: не з`явився;
від відповідача 2: Кушнір О.В. дов. 12.01.21; Солонина І.Ю. орд. від 09.02.21;
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод"
на рішення Господарського суду  міста Києва від 03.12.2020 (повний текст складено 08.12.2020)  
у справі №910/10580/20 (суддя Демидов В.О.) 
за позовом Акціонерного товариства "Банк "Портал"
до 1. Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс-Ремонт"
2. Товариства з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод" 
про визнання недійсним договору купівлі-продажу та повернення майна,

УСТАНОВИВ:
У липні 2020 р. Акціонерне товариство "Банк "Портал" (далі - позивач, банк) звернулось у Господарський суд міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Укртранс-Ремонт" (далі - відповідач 1) та Товариства з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод"  (далі - відповідач 2) та просило суд: 
- визнати недійсним договір купівлі-продажу №5/2017 від 23.05.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранс-Ремонт" та Товариством з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод";
- зобов`язати Товариство з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод"  повернути належному власнику майно - магістральний тепловоз моделі М62 № 1271-1, 1986 року випуску.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем та відповідачем 1 був укладений договір №1523-КЛ про відкриття кредитної лінії від 23.09.2015, в забезпечення виконання зобов`язань за яким був укладений договір застави №25 від 29.04.2016, згідно якого відповідач 1 передав в заставу банку тепловоз двосекційний типу 2М62, заводський №1271, рік побудови 1986. Однак в подальшому між відповідачами було укладено спірний договір купівлі-продажу №5/2017 від 23.05.2017 майна, яке перебуває в заставі банку, без отримання його письмової згоди, чим порушено п.2.1.8 договору застави.
Відповідач 1 у відзиві на позовну заяву визнав позовні вимоги у повному обсязі; підтвердив, що вказане рухоме майно передане у заставу банку як забезпечення виконання зобов`язань відповідача 1 перед банком за кредитним договором, укладеним між ними; відповідач 1 підтвердив, що ним без відповідної згоди позивача було відчуджено за спірним договором купівлі-продажу вищевказане рухоме майно відповідачу 2.
Відповідач 2 у відзиві на позовну  заяву проти позову заперечував, посилаючись на те, що позов заявлено з пропуском строку позовної давності, оскільки позивач знав про продаж тепловозу ще 02.06.2017. Також зазначав, що за наслідком переобладнання тепловозу двосекційного типу 2М62, рік побудови 1986, у складі: секція А, секція Б, заводський №1271 в два інші тепловози типу М62, рік побудови 1986, заводські №1271-1 та №1271-2, мали б бути зареєстровані відповідні зміни в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, чого не було зроблено, що з урахуванням ст. 19 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" свідчить про відсутність обтяження на тепловози типу М62, рік побудови 1986, заводські №1271-1 та №1271-2. Зазначав, що тепловоз типу М62, рік побудови 1986, заводський №1271-1 не може бути витребуваний за жодних обставин у ТДВ "Коростенський щебзавод", оскільки за інших умов буде порушено невід`ємні права відповідача-2 вільно розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
У відповіді на відзив позивач не погодився з доводами відповідача 2, викладеними у відзиві, та вказував, що порушенням права позивача є саме відчуження предмету застави, яке відбулось 31.08.2017, що підтверджується наданим відповідачем 2 актом прийому-передачі тепловозу, тому твердження відповідача 2 про те, що позовна заява, яка подана позивачем 21.07.2020, подана з пропуском строку позовної давності, є безпідставними. Також зазначав, що відповідно до п. 5 ст. 216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою.
У запереченні на відповідь на відзив відповідач 2 вказував, що строк позовної давності розпочинається з моменту підписання сторонами договору купівлі-продажу 23.05.2017, оскільки саме тоді сторони підтвердили досягнення згоди щодо усіх його істотних умов. Відсутність реєстрації змін про обтяження зі сторони АТ "Банк "Портал" не створює жодних правових наслідків для ТДВ "Коростенський щебзавод" у розумінні ст.ст. 12, 13, 19 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03 грудня 2020 року позов задоволено. 
Визнано недійсним договір купівлі-продажу №5/2017 від 23.05.2017, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранс-Ремонт" та Товариством з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод".
Зобов`язано Товариство з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод" повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Укртранс-Ремонт" майно - магістральний тепловоз моделі М62 №1271-1, 1986 року випуску, отримане за договором купівлі-продажу №5/2017 від 23.05.2017.
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив з того, що договір є недійсним в силу закону, оскільки був укладений всупереч вимогам п. 2.1.8 договору застави, частини другої ст. 17 Закону України "Про заставу" та ч. 2 ст. 586 ЦК України, та дійшов висновку про наявність підстав для застосування наслідків недійсності правочину у відповідності до абз.2 частини 1 статті 216 ЦК України. Також суд дійшов висновку про те, що позов подано в межах строку позовної давності, з огляду на те, що саме з 31.08.2017 відповідач-2 набув право власності на переобладнаний магістральний тепловоз моделі М62 №1271-1, 1986 року випуску, після капітального ремонту в обсязі КР-2, на підставі п. 3.4 договору купівлі-продажу №5/2017 від 23.05.2017, а тому позивач не міг раніше цієї дати знати про порушення своїх прав.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Товариство з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод" звернулось з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржуване рішення  та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки  наведені судом норми Закону України "Про заставу" та Цивільного кодексу України жодним чином не встановлюють нікчемність правочинів, за якими заставодавцем здійснено відчуження предмета застави без згоди заставодержателя іншій особі; в чинному законодавстві України відсутні норми, які б встановлювали нікчемність правочинів, за якими заставодавцем здійснено відчуження предмета застави без згоди заставодержателя іншій особі; посилання суду на положення пункту 2.1.8 договору застави є безпідставними, оскільки господарським договором не може встановлюватись нікчемність будь-якого правочину. Також апелянт вказує, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту того, що переобладнаний магістральний тепловоз моделі М62 №1271-1, 1986 року випуску, є однією із складових тепловоза двосекційного типу 2М62, заводський №1271, рік побудови 1986, у складі: секція А заводський №5476 (рама тепловозу заводський №5474, рама переднього візки ТЭМ2.35.05.0001 зав. №449, рама заднього візку ТЭМ2.35.05.0001 зав. №459), секція Б заводський №5475 (рама тепловозу заводський №5475, рама переднього візки ТЭМ2.35.05.0001 зав. №456, рама заднього візку ТЭМ2.35.05.0001 зав. №425), що був предметом застави за договором між AT "Банк "Портал" та TOB "Укртранс-Ремонт". Крім того, апелянт зазначає, що відповідач 1, підписавши спірний договір, підтвердив факт не передання тепловоза в заставу, відсутність факту його обтяження, арешту, про що зазначено в п.8.1 договору. Відповідач 2 стверджує, що у відповідності до  положень ч. 1 ст. 19 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяження на перероблене (переобладнане) майно поширюється за умови реєстрації відповідних змін у відомостях про обтяження; натомість позивачем не надано доказів на підтвердження реєстрації змін у відомостях про обтяження, а тому в даному випадку відсутність реєстрації змін про обтяження зі сторони AT "Банк "Портал" не створює жодних правових наслідків для ТДВ "Коростенський щебзавод" у розумінні ст.ст. 12, 13 та 19 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". При цьому апелянт звертає увагу на відсутність доказів того, що позивачем вживались належним чином заходи щодо перевірки предмета обтяження. Відповідач 2 стверджує про те, що позов  заявлено з пропуском строку позовної давності, посилаючись на те, що позивачу вже 02.06.2017 було достеменно відомо, що TOB "Укртранс-Ремонт" було укладено договір купівлі-продажу з ТДВ "Коростенський щебзавод", предметом якого був тепловоз М62 №1271-1, 1986 року випуску, оскільки оплату за договором купівлі-продажу №5/2017 від 23.05.2017 ТДВ "Коростенський щебзавод" здійснювало виключно на банківський рахунок TOB "Укртранс-Ремонт" відкритий в AT "Банк "Портал", що підтверджується платіжними дорученнями: №927 від 02.06.2017, №1733 від 28.08.2017, №329 від 28.08.2017 №1033 від 28.08.2017, в яких зазначено призначення платежу: оплата за магістральний тепловоз М62 №1271-1, 1986 року випуску. Заявник вказує, що оскільки договір купівлі-продажу № 5/2017 від 23.05.2017 не є нікчемним, а AT "Банк "Портал" не є стороною даного договору, то і підстав для звернення до суду з вимогою щодо повернення майна первісному власнику за наслідком його недійсності у позивача були відсутні, а тому рішення Господарського суду міста Києва в частині зобов`язання ТДВ "Коростенський щебзавод" повернути TOB "Укртранс-Ремонт" майно є також безпідставним та незаконним. Апелянт зазначає, що тепловоз типу М62, рік побудови 1986, заводський №1271-1 не може бути витребуваний за жодних обставин у ТДВ "Коростенський щебзавод", оскільки за інших умов буде порушено невід`ємні права відповідача 2 вільно розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти її задоволення та просить залишити оскаржуване рішення без змін, посилаючись на те, що за спірним договору купівлі-продажу було відчужено предмет застави без згоди банку на вчинення цього правочину, тому спірний договір суперечить ч.2 ст.17 Закону України "Про заставу", ч.2 ст.586 ЦК України та 2.1.8 договору застави; у спірному договорі вказано, що продається переобладнаний магістральний тепловоз моделі М62 №1271-1, 1986 року випуску і відповідач 1 вказував, що мав намір отримати згоду банку на переобладнання тепловозу і наступне його відчуження;  на дату укладання спірного договору у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було внесено обтяження на предмет застави, а у зв`язку із тим, що відповідач 1 не повідомив позивача про переобладнання предмета застави, реєстрація змін не була обов`язковою; здійснення відповідачем 2 оплати на рахунок відповідача 1, який відкритий у АТ "Банк "Портал", не свідчить про те, що саме з дати цієї оплати банк дізнався про існування спірного договору, а порушення права позивача відбулось 31.08.2017, з моменту підписання акту прийому-передачі, тому позов подано в межах строку позовної давності. 
У письмових поясненнях від 22.02.2021 відповідач 2  (апелянт) зазначив, зокрема про те, що укладаючи з TOB "Укртранс-Ремонт" оскаржуваний договір купівлі-продажу №5/2017 від 23.05.2017, Товариство з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод" діяло у відповідності до загальних засад цивільного законодавства, у тому числі з дотриманням засад добросовісності, тоді як звернення з позовною заявою до суду щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу тепловозу після більше ніж трьох років з моменту його укладення сторонами та при наявності всіх прав та можливостей щодо реального відстеження стану предмета застави банком і свідомого не вжиття цих заходів AT "Банк "Портал" свідчить про недобросовісність дій позивача, тобто порушення однієї з засад цивільного законодавства - п. 6 ст. 3 Цивільного кодексу України.
Відповідач 1 представника у судове засідання не направив, ухвала суду, направлена на адресу його місцезнаходження, повернута поштою без вручення з довідкою "За заявою відправника/адресата", а тому відповідно до положень ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) ухвала вважається врученою вказаній особі.
Оскільки явка сторін у судове засідання не була визнана обов`язковою, суд, на підставі ч.12 ст. 270 ГПК України, ухвалив здійснювати розгляд апеляційної скарги за відсутності представника відповідача 1.
Представники відповідача 2 (апелянта) у судовому засіданні підтримали доводи, викладені у апеляційній скарзі, просили її задовольнити, скасувати оскаржуване рішення та відмовити у  позові.
Представник позивача у судовому засіданні заперечила проти задоволення апеляційної скарги з підстав, викладених у відзиві, просила залишити оскаржуване рішення без змін.
Заслухавши пояснення представників позивача та відповідача 1, дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд прийшов до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного.
23.09.2015 між Публічним акціонерним товариством "Банк "Портал", правонаступником якого є Акціонерне товариство "Банк "Портал", та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранс-Ремонт", як позичальником, укладено договір №1523-КЛ про відкриття кредитної лінії, з урахуванням додаткових угод до нього, за умовами якого банк відкрив позичальнику відновлювальну кредитну лінію і надав йому грошові кошти в межах загальної суми, яка не перевищує 45000000,00 грн на строк з 23.09.2015 по 22.03.2019 включно, а позичальник зобов`язався своєчасно повернути банкові отриману за кредитною лінією суму грошових коштів і щомісячно сплачувати проценти за користування кредитною лінією у розмірі 26% річних у строки, визначені договором та додатковими угодами до нього. 
29.04.2016 з метою забезпечення виконання зобов`язань позичальника за договором кредиту, між банком та ТОВ "Укртранс-Ремонт" укладено договір застави №25, відповідно до умов якого заставодавець передає в заставу банку належне йому нерухоме майно, а саме: тепловоз двохсекційний типу 2М62, заводський №1271, рік побудови 1986, у складі: секція А, заводський №5476 (рама тепловозу заводський №5474, рама переднього візку ТЭМ2.35.05.0001 зав. №449, рама заднього візку ТЭМ2.35.05.0001 зав. №459), секція Б заводський №5475 (рама тепловозу заводський №5475, рама переднього візку ТЭМ2.35.05.0001 зав. №456, рама заднього візку ТЭМ2.35.05.0001 зав. №425), адреса стоянки: м. Київ, вул. Алма-Атинська, 37, балансовою вартістю 11960000,00 грн, і оціночною вартістю 10800000,00 грн з ПДВ відповідно до "Звіту про незалежну оцінку магістрального тепловозу 2М62 №1271 (секція А, секція Б), виконаного СПД-ФО Стеценко В.А. на дату оцінки 04.11.2015.
Право власності заставодавця на предмет застави підтверджується договором поставки б/н від 08.07.2014, актом прийому-передачі товару від 03.10.2014 за договором поставки від 08.07.2014, формулярами №2133.00.00.000 ФО ж.-д. №2М62-1271 секція А та №2133.00.00.000 ФО ж.-д. №2М62-1271, які видані Ворошиловградським тепловозобудівельним заводом ім. Жовтневої революції.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про заставу" застава - це спосіб забезпечення зобов`язань, якщо інше не встановлено законом. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
У відповідності до ст. 3 Закону України "Про заставу" заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання.
Частинами 1-3 ст. 4 Закону України "Про заставу" встановлено, що предметом застави можуть бути майно та майнові права. Предметом застави може бути майно, яке відповідно до законодавства України може бути відчужено заставодавцем та на яке може бути звернено стягнення. Предметом застави може бути майно, яке стане власністю заставодавця після укладення договору застави, в тому числі продукція, плоди та інші прибутки (майбутній урожай, приплід худоби тощо), якщо це передбачено договором.
Статтею 9 Закону України "Про заставу" передбачено, що законом чи договором передбачається перебування заставленого майна у володінні заставодавця, заставодержателя або третьої особи.
В частинах 1-2 ст. 12 Закону України "Про заставу" визначено, що у договорі застави визначаються суть, розмір та строк (термін) виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, тa/або посилання на договір чи інший правочин, яким встановлено основне зобов`язання, опис предмета застави, а також інші умови, відносно яких за заявою однієї із сторін повинна бути досягнута угода. Опис предмета застави в договорі застави може бути поданий у загальній формі (вказівка на вид заставленого майна тощо).
Згідно з ст. 16 Закону України "Про заставу" право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення. Реєстрація застави не пов`язується з моментом виникнення права застави та не впливає на чинність договору застави.
Відповідно до ст. 17 Закону України "Про заставу" заставодавець зберігає право розпорядження заставленим майном, якщо інше не передбачено законом чи договором. Заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.
Пунктом 2.1.8 договору застави встановлено, що заставодавець без письмової згоди заставодержателя не має права здійснювати дії, пов`язані із зміною права власності на предмет застави чи його частини, його обтяження будь-якими зобов`язаннями, у тому числі: відчуження, відступлення, спільну діяльність, тощо. Правочини, вчинені (укладені) всупереч цьому пункту, є недійсними з моменту їх вчинення.
Відповідно до договору застави обтяження заставою предмету застави внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна, про що свідчить Витяг №49532392 від 05.05.2016: застава рухомого майна на підставі Договору застави №25 від 29.04.2016, об`єкт обтяження: тепловоз двохсекційний типу 2М62, рік побудови 1986, у складі: секція А, секція Б, номер об`єкта №1271, обтяжувач: ПАТ "Банк "Портал", боржник: ТОВ "Укртранс-Ремонт", зареєстровано 05.05.2016 о 17:31:13 за №15809114. Реєстратор: Філія міста Києва та Київської області Державного підприємства "Національні інформаційні системи".
23.05.2017 між ТОВ "Укртранс-Ремонт", як продавцем, та ТДВ "Коростенський щебзавод", як покупцем, було укладено  договір купівлі-продажу №5/2017, за яким продавець продає, а покупець купує переобладнаний магістральний тепловоз моделі М62 №1271-1, 1986 року випуску.
Відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу, загальна вартість тепловоза становить 4500000,00 грн, у т.ч. ПДВ - 750000,00 грн. 
Згідно п.8.1 договору купівлі-продажу, зазначений у цьому договорі тепловоз нікому не проданий, не подарований, не відчужений іншим способом, не переданий в заставу, в управління, в оренду (лізинг) чи безоплатне користування, не придбаний з відстрочкою або розстрочкою платежу, не є предметом обтяження, в податковій заставі і під забороною (арештом) не перебуває, права третіх осіб щодо тепловоза відсутні, будь-які судові спори відносно тепловоза відсутні, спільної діяльності, відносно вказаного тепловоза не укладено договір комісії, не існує жодних довіреностей, за якими треті особи наділені повноваженнями від імені продавця розпоряджатись тепловозом.
Згідно п. 3.4 договору купівлі-продажу №5/2017 від 23.05.2017 право власності на тепловоз переходить від продавця до покупця з дати підписання акту прийому-передачі.
На виконання умов договору відповідач 2 сплатив відповідачу 1 грошові кошти в загальній сумі 4 500 000 грн, що підтверджується платіжними дорученнями №927 від 02.06.2017 на суму 450 000,00 грн, №1733 від 28.08.2017  на суму 3 000 000,00 грн, №329 від 28.08.2017 на суму 250 000,00 грн та №1033 від 28.08.2017 на суму 800 000,00 грн.
Факт переходу права власності на майно до ТДВ "Коростенський щебзавод" за вказаним правочином підтверджується Актом прийому-передачі №1 від 31.08.2017 за договором №5/2017 від 23.05.2017, видатковою накладною №8 від 31.08.2017.
Згідно ч. 3 ст. 8 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" обтяжувач має право у будь-який час протягом строку дії обтяження за умови попереднього письмового повідомлення боржника перевіряти документально і в натурі наявність, стан, умови збереження та використання предмета обтяження. 
Відповідними правами AT "Банк "Портал" наділений і відповідно до договору застави № 25 від 29 квітня 2016 року.
Так, згідно п. 2.1.1 договору застави заставодавець зобов`язаний протягом усього часу дії цього договору надавати заставодержателеві чи його уповноваженому представникові у будь-який день в період часу з 9 годин 00 хвилин до 18 години 00 хвилин можливість перевірки наявності, стану, збереження, належного утримання та використання (експлуатації) предмета застави, а також забезпечити представникові заставодержателя фізичний доступ до предмету застави, надавати заставодержателеві на його вимогу оригінали (для огляду) та належним чином засвідчені копії усіх документів, необхідних для перевірки наявності, стану, умов збереження та користування предметом застави, та будь-яким чином не перешкоджати заставодержателеві у здійсненні прав, передбачених цим пунктом.
У відповідності до п. 2.4.2 договору застави заставодержатель має право у період дії цього договору без будь-яких обмежень з боку заставодавця, у передбачений цим договором час, перевіряти документально та фактично наявність, розмір, стан і умови збереження, належного утримання та використання (експлуатації) предмета застави.
Також,  виходячи зі змісту пункту 2.1.13 договору застави, для визначення поточної вартості предмета застави заставодержатель зобов`язаний  протягом строку дії цього договору, щорічно, до закінчення кожних наступних дванадцяти місяців, починаючи від дня укладення цього договору, надавати заставодержателю новий документ про незалежну оцінку предмета застави, виконану суб`єктом оціночної діяльності.
Як стверджує позивач, з метою реалізації прав заставодержателя за договором застави банком було з`ясовано, що всупереч умов договору застави, заставодавцем було переобладнано та відчужено предмет застави наступним чином: 23.05.2017 між ТОВ "Укртранс-Ремонт" (продавець) та ТДВ "Коростенський щебзавод" (покупець) було укладено договір купівлі-продажу №5/2017, за яким продавець продає, а покупець купує переобладнаний магістральний тепловоз моделі М62 №1271-1, 1986 року випуску; відповідно до п. 2.1 договору купівлі-продажу, загальна вартість тепловоза становить 4500000,00 грн, у т.ч. ПДВ - 750000,00 грн. 
Банк зазначав, що заборгованість за договором кредиту відповідачем 1 не погашена, на підтвердження чого надав розрахунок боргу за кредитним договором.
У зв`язку з тим, що відповідач 1 всупереч умовам п. 2.1.8 договору застави без згоди позивача переобладнав та продав майно, яке знаходилося під заставою у позивача, чим порушив майнові права банку, останній звернувся за захистом своїх прав до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу №5/2017 від 23.05.2017, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю "Укртранс-Ремонт" та Товариством з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод", та зобов`язання Товариства з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод" повернути належному власнику майно - магістральний тепловоз моделі М62 № 1271-1, 1986 року випуску.
Частиною 1 ст. 16 Закону України "Про заставу" встановлено, що право застави виникає з моменту укладення договору застави, а в разі, коли договір підлягає нотаріальному посвідченню - з моменту нотаріального посвідчення цього договору. Якщо предмет застави відповідно до закону чи договору повинен знаходитись у заставодержателя, право застави виникає в момент передачі йому предмета застави. Якщо таку передачу було здійснено до укладення договору, - то з моменту його укладення.
Згідно ч. 2 ст. 17 Закону України "Про заставу" заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено законом.
Аналогічне положення міститься і у ч. 2 ст. 586 ЦК України, відповідно до якої заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом.
Нормами статті 203 ЦК України  визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідно до яких, зокрема:
- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина перша);
- особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (частина друга);
- правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта).
Частинами першою та другою статті 215 цього Кодексу передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.
Отже, наведеними нормами визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).
За змістом наведених норм майно, яке є предметом застави, може бути відчужене заставодавцем за письмовою згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом. За нормами частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, і недодержання вимог цієї норми відповідно до частини першої статті 215 ЦК України є підставою недійсності правочину.
Тобто, якщо майно, яке є предметом застави, відчужене заставодавцем без письмової згоди заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом, то наявність цих обставин свідчить про невідповідність договору, за яким відчужили майно, актам цивільного законодавства, що є підставою для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України (оспорюваний договір). 
При  цьому в чинному законодавстві України відсутні норми, які б прямо встановлювали недійсність правочину (нікчемність правочину), за яким заставодавцем здійснено відчуження предмета застави без згоди заставодержателя іншій особі.
З огляду на викладене, висновок місцевого господарського суду про те, що договір купівлі-продажу №5/2017 є недійсним в силу закону, оскільки він був укладений всупереч вимогам п. 2.1.8 договору застави, частини другої ст.17 Закону України "Про заставу" та ч. 2 ст. 586 ЦК України є помилковим, оскільки вказані правові норми не встановлюють нікчемність правочинів, за якими заставодавцем здійснено відчуження предмета застави без згоди заставодержателя іншій особі; посилання суду на положення пункту 2.1.8 договору застави також є безпідставними, оскільки господарським договором не може встановлюватись нікчемність будь-якого правочину. 
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні приписи статей 3, 15, 16 ЦК України. За результатами розгляду такого спору вирішується питання про спростування презумпції правомірності правочину і має бути встановлено не лише наявність підстав недійсності правочину, передбачених законом, але й визначено, чи було на час пред`явлення позову порушено цивільне право особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право порушено та в чому полягає його порушення, оскільки залежно від цього визначається необхідний та ефективний спосіб захисту порушеного права, якщо таке порушення відбулося.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин. 
Як встановлено матеріалами справи, за умовами п. 2.1.8  договору застави, заставодавець без письмової згоди заставодержателя не має права здійснювати дії, пов`язані із зміною права власності на предмет застави чи його частини, його обтяження будь-якими зобов`язаннями, у тому числі: відчуження, відступлення, спільну діяльність, тощо. 
Апеляційним господарським судом встановлено, що позивач відповідного дозволу на відчуження майна, що перебуває під його заставою за договором застави, відповідачу 1 не надавав, що також підтвердив і сам відповідач 1.
Разом з тим, позивач стверджує, що відповідачем 1 всупереч умовам п.2.1.8 договору застави без згоди позивача було переобладнано майно, яке знаходилося під заставою у позивача, та в подальшому це майно відчужене, зокрема, за договором  купівлі-продажу №5/2017 від 23.05.2017 відчужено магістральний тепловоз моделі М62 № 1271-1, 1986 року випуску.
Згідно зі статтею 19 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", якщо після реєстрації обтяження відповідне рухоме майно внаслідок переробки, приєднання, поділу, виділення або іншим чином перетворилося в інше за своїми ознаками рухоме майно, обтяження рухомого майна, яке було початковим предметом обтяження, поширюється на рухоме майно, в яке воно перетворилося або невідокремлюваною частиною якого воно стало, за умови реєстрації змін у відомостях про обтяження в порядку, встановленому статтею 13 Закону. Пріоритет такого обтяження встановлюється з моменту реєстрації відповідних змін у відомостях про обтяження.
Зміни у відомостях про зареєстроване обтяження підлягають реєстрації у встановленому цим Законом порядку, якщо вони стосуються заміни предмета обтяження або будь-яких змін у складі предмета обтяження, у тому числі таких, що сталися внаслідок переробки, приєднання, поділу, виділення або іншого способу перетворення одного виду рухомого майна в інший (п. 1 ч. 1 ст. 13 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень").
Відповідно до частин другої та третьої статті  13 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", обтяжувач зобов`язаний зареєструвати зміни у відомостях про зареєстроване обтяження протягом п`яти днів із моменту набрання чинності правочином, на підставі якого відбулися зазначені зміни. Боржник або інші особи, права яких були порушені внаслідок невиконання цього обов`язку, мають право вимагати від обтяжувача відшкодування завданих збитків. У разі якщо зміна відомостей про обтяження відбулася за ініціативою боржника без відома обтяжувача, обтяжувач зобов`язаний зареєструвати відповідну зміну відомостей про обтяження протягом п`яти днів із дня отримання від боржника письмового повідомлення про таку зміну відомостей. Якщо таке повідомлення не було отримане обтяжувачем, він не несе відповідальності за відсутність реєстрації зміни відомостей про обтяження.
У матеріалах справи відсутні докази реєстрації змін у відомостях про обтяження рухомого майна, яке було початковим предметом обтяження, а саме: тепловоз двохсекційний типу 2М62, заводський №1271, рік побудови 1986, у складі: секція А, заводський №5476 (рама тепловозу заводський №5474, рама переднього візку ТЭМ2.35.05.0001 зав. №449, рама заднього візку ТЭМ2.35.05.0001 зав. №459), секція Б заводський №5475 (рама тепловозу заводський №5475, рама переднього візку ТЭМ2.35.05.0001 зав. №456, рама заднього візку ТЭМ2.35.05.0001 зав. №425), а тому на магістральний тепловоз моделі М62 №1271-1, 1986 року випуску, який, як стверджує позивач, переобладнаний з тепловозу двохсекційного типу 2М62, заводський №1271, рік побудови 1986, не поширюється обтяження за договором застави №25 від 29.04.2016, а тому не створює жодних правових наслідків для ТДВ "Коростенський щебзавод" у розумінні ст.ст. 12, 13 та 19 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".
Також у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що переобладнаний магістральний тепловоз моделі М62 №1271-1, 1986 року випуску, який був предметом договору купівлі-продажу №5/2017 від 23.05.2017, є саме однією зі складових тепловоза двосекційного типу 2М62, заводський № 1271, рік побудови 1986, у складі: секція А заводський № 5476 (рама тепловозу заводський № 5474, рама переднього візки ТЭМ2.35.05.0001 зав. № 449, рама заднього візку ТЭМ2.35.05.0001 зав. № 459), секція Б заводський № 5475 (рама тепловозу заводський № 5475, рама переднього візки ТЭМ2.35.05.0001 зав. № 456, рама заднього візку ТЭМ2.35.05.0001 зав. № 425), що був предметом застави за договором застави №25 від 29.04.2016, укладеним між AT "Банк "Портал" та TOB "Укртранс-Ремонт".
Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
За змістом статті 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
У відповідності до ч. 1 ст. 10 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна (далі - Державний реєстр) відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не доведено підстав для визнання недійсним оспорюваного правочину, а також не доведено наявності його порушених прав та інтересів оспорюваним договором. 
Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин, суд зазначає таке.
Загальні положення щодо позовної давності та порядку її обчислення, що підлягають застосуванню під час вирішення спорів між сторонами, визначені у главі 19 Цивільного кодексу України.
Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстави його необґрунтованості.
Таким чином, оскільки судом відмовлено у задоволенні даного позову з підстав його необґрунтованості, то заява про застосування строків позовної давності до спірних правовідносин не застосовуються.
Відповідно до ст. ст. 73, 74, 77 ГПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких господарський суд у визначеному законом порядку встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції враховує висновки Європейського суду з прав людини у справі "Проніна проти України" (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006), в якому зазначено, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За результатами перегляду даної справи, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що апеляційна скарга Товариства з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод" підлягає задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 03.12.2020 у справі №910/10580/20 - скасуванню, з прийняттям нового рішення про відмову в позові. 
Відповідно до ст. 129 ГПК України, у зв`язку із задоволенням апеляційної скарги та відмовою у позові, з позивача на користь відповідача 2 підлягають стягненню витрати останнього зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод" задовольнити.
2. Скасувати рішення Господарського суду міста Києва від  03 грудня 2020 року.
3. У позові відмовити.
4. Стягнути з Акціонерного товариства "Банк "Портал" (01135, м. Київ, проспект Перемоги, буд. 5-А, ідентифікаційний код 38870739) на користь Товариства з додатковою відповідальністю "Коростенський щебзавод"  (11502, Житомирська область, м. Коростень, вул. Каштанова, буд. 3, ідентифікаційний код 01374567) - 104403 (сто чотири тисячі чотириста три) грн 00 коп. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.
5. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
6. Справу повернути до Господарського суду міста Києва.
7. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 18.03.2021.

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                Г.П. Коробенко