ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 березня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/5490/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),
                               суддів:  Баранник Н.П., Щербака А.А.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року (суддя 1-ї інстанції Садовий І.В.)  у справі №280/5490/20 за позовом   ОСОБА_1  до  Головного управління ДПС у Запорізькій області     про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки),- 

ВСТАНОВИВ:

13.08.2020 ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління ДПС у Запорізькій області, з урахуванням уточнених позовних вимог,  про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) відповідача №Ф-57689-50 від 08.11.2019.
В обґрунтування позовних зазначено свою незгоду з оскаржуваною вимогою про сплату боргу (недоїмки) Ф-57689-50У від 08.11.2019 оскільки така містить ознаки сфальсифікованого документу,  відсутності доказів проведення перевірки з цього питання, а також те, що позивач не здійснює підприємницьку діяльність, є найманим працівником, відтак єдиний соціальний внесок сплачується за нього роботодавцем в повному обсязі.
Рішенням  Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною та скасовано вимогу Головного управління ДПС у Запорізькій області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57689-50 У від 08.11.2019 частково в сумі 20203,26 грн.
Позивачем рішення суду не оскаржено.
Відповідач не погодившись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги, що відповідно до норм чинного законодавства, єдиний внесок повинні сплачувати всі фізичні особи-підприємці без винятку, якщо навіть такі є найманими працівниками.
Позивач не скористався правом подання відзиву.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст. 311 КАС України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 з 10.08.2006р. перебуває в статусі фізичної особи-підприємця з основним видом діяльності "діяльність таксі" (код КВЕД 60.22.0), що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.51).
08.11.2019 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57689-50 У про стягнення з ОСОБА_1 недоїмки у розмірі 26539,26 грн. (а.с.32, 48).
07.05.2020 державним виконавцем  Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №61985703 (а.с.14). 
10.06.2020 державним виконавцем  Заводського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію чи інші доходи боржника, яким зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю "Зернотранс" здійснювати відрахування із заробітної плати ОСОБА_1 в рахунок погашення 29562,19 грн. суми боргу (а.с.15).
Не погодившись з оскаржуваною вимогою, позивач звернувся з даним позовом до суду.
Суд першої інстанції задовольняючи позов частково  послався на правову позицію Верховного Суду з подібних правовідносин, та дійшов висновку, що  особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та є найманим працівником, така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції погоджується з такими  висновками суду першої інстанції.
Спірним є питання щодо правомірності нарахування контролюючим органом єдиного внеску позивачеві як зареєстрованій фізичні особі-підприємцю.
Відносини  щодо адміністрування єдиного внеску при одночасному перебуванні фізичної особи в трудових відносинах та наявності у неї статусу фізичної особи-підприємця Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" від 08.07.2010 № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI).
Необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування єдиного соціального внеску. Отже, саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір єдиного соціального внеску не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування єдиного соціального внеску у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
Метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Наведене правове врегулювання дає підстави для висновку, що, з урахуванням особливостей форми діяльності осіб, що зареєстровані як фізичні особи підприємці, проте фактично не здійснюють та не ведуть господарську діяльність та доходи не отримують, саме задля досягнення вищевказаної мети збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування законодавством встановлено обов`язок сплати особами мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу від їх діяльності.
При цьому, особа, яка зареєстрована як фізична особа-підприємець, проте господарську діяльність не веде та доходи не отримує, зобов`язана сплачувати єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не нижче розміру мінімального страхового внеску незалежно від фактичного отримання доходу лише за умови, що така особа не є найманим працівником. В іншому випадку (якщо особа є найманим працівником), така особа є застрахованою і платником єдиного внеску за неї є її роботодавець, а мета збору єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування досягається за рахунок його сплати роботодавцем.
Інше тлумачення норм Закону №2464-VI щодо необхідності сплати єдиного внеску особами, які перебувають на обліку в органах ДФС і зареєстровані як фізичні особи-підприємці (однак господарську діяльність не здійснюють і доходи не отримують), та які одночасно перебувають у трудових відносинах, спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
Аналогічна правова позиція була викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04.12.2019 по справі №440/2149/19.
Як свідчать встановлені обставини справи, позивач перебуває в статусі фізичної особи-підприємця з основним видом діяльності "діяльність таксі" (код КВЕД 60.22.0), що підтверджується інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с.51).
08.11.2019 Головним управлінням ДПС у Запорізькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) №Ф-57689-50 У про стягнення з ОСОБА_1 недоїмки у розмірі 26539,26 грн. (а.с.32, 48).
Вимога №Ф-57689-50 У від 08.11.2019 була надсилалась позивачу послугами поштового зв`язку на адресу: АДРЕСА_1 , однак була повернута до контролюючого органу у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.48).
Оскарженою вимогою позивачу нараховано єдиний внесок  за період 2017-2019 років.
Відповідно Інтегрованої картки платника податків, заборгованість позивача зі сплати єдиного внеску     виникла, зокрема,  на підставі наступного: за 2017 рік (по строку 09.02.2018) - 8448,00 грн. що дорівнює мінімальному страховому внеску: мінімальна заробітна плата - 3200 грн. х 22% = 704,00 грн. помноженому на кількість місяців звітного року (12 місяців) (а.с.46-47).
Таким чином, є вірними висновки суду першої інстанції, що враховуючи правову позицію Верховного Суду, та встановивши, що позивач перебуває в статусі фізичної особи-підприємця і тільки з 24.10.2017 є офіційно працевлаштованою особою (доказів зворотного суду не надано), а отже не виконав свого обов`язку щодо нарахування та сплати єдиного внеску за період січень-вересень 2017 року, відповідач правомірно, відповідно до вимог         Закону №2464-VI обчислив суму єдиного внеску за період січень-вересень 2017 року в сумі 6336 грн., а податкова вимога від 08.11.2019 №Ф-57689-50 У про сплату боргу (недоїмки) за період жовтень-грудень 2017 року, 2018-2019 рік  є такою, що підлягає скасуванню.
Доводи відповідача, що відповідно до норм чинного законодавства, єдиний внесок повинні сплачувати всі фізичні особи-підприємці без винятку, якщо навіть такі є найманими працівниками, спростовуються вищенаведеним.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області залишити без задоволення.
Рішення  Запорізького окружного адміністративного суду від 19 жовтня 2020 року у справі №280/5490/20 - залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак