ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/4836/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: А.М. Бабич

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  17 березня 2021 року                                                                                        м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                                        Ганечко О.М.,
суддів                                                                                                         Кузьменка В.В.,
                                                                                                     Василенка Я.М.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної гвардії України, Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ) про визнання дій неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії,
    
  ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної гвардії України, Північного Київського територіального управління Національної гвардії України (військова частина НОМЕР_1 ), про:
-визнання протиправною відмови відповідача-1 у призначенні позивачу та виплаті одноразової грошової допомоги, як інваліду другої групи, причиною інвалідності якого є каліцтво, отримане під час виконання службових обов`язків у зв`язку з аварією на ЧАЕС;
-зобов`язання відповідача-2 повторно направити відповідачу-1 висновок і документи щодо виплати позивачу одноразової грошової допомоги відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а також Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013;
-зобов`язати відповідача-1 прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду другої групи з причиною інвалідності «каліцтво, отримане під час виконання службових обов`язків у зв`язку з аварією на ЧАЕС», у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 01 січня календарного року, відповідно до ст.16 Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» і Порядку призначення та виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 975 від 25.12.2013.
В обґрунтування позовної заяви, вказано про незаконність неврахування відповідачами фактів отримання позивачем третьої групи інвалідності з 22.07.2009 та у подальшому з 19.04.2019 - другої групи інвалідності, пов`язані з отриманим каліцтвом під час виконання службових обов`язків у зв`язку з аварією на ЧАЕС.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 р. відмовлено повністю в задоволенні адміністративного позову.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, при цьому, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм матеріального/процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27.01.2021 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження на 17.03.2021.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, із даних витягу із наказу командира військової частини від 12.08.1988 № 217 слідує, що позивач направлений у був відряджений в м. Чорнобиль для ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 МВС України від 11.10.1995 № 195, позивача звільнено в запас за станом здоров`я та виключено із списків особового складу військової частини з 11.10.1995.
22.07.2009 позивачу встановлена ІІІ група інвалідності. Причина захворювання пов`язана з виконанням обов`язків військової служби з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, що підтверджується випискою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією № 007796.
19.04.2019 відповідно до довідки до акта огляду МСЕК від 01.07.2019 серії 12ААб № 461605, позивачу при повторному огляді встановлено ІІ групу інвалідності. Причина інвалідності - каліцтво, отримане при виконанні службових обов`язків у зв`язку з аварією на ЧАЕС.
Згідно з довідкою про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12ААА № 013484, ступінь втрати професійної працездатності у відсотках позивача становить 80%.
Посвідченням від 05.07.2019 серії А № 004111 підтверджується, що позивач є інвалідом ІІ групи та має право на пільги, встановлені для ветеранів війни, осіб з інвалідністю внаслідок війни.
Відповідно до посвідчення від 25.07.2019 серії НОМЕР_2 , позивач має право на пільги, установлені для ветеранів військової служби.
Посвідченням від 05.11.2019 серії     НОМЕР_3 підтверджується, що позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС у 1988 році (Категорія 1).
Позивач звернувся до відповідача-2 заявою від 31.08.2020 про виплату йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі встановленням 2 групи інвалідності, пов`язаної із виконанням службових обов`язків з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. До заяви додав копії: паспорта та РНОКПП, довідок МСЕК, копію виписки із акту огляду МСЕК, копію свідоцтва про хворобу, довідки з НАСК «Оранта», довідку з банку, копію військового квитка, копію експертного заключення, копію виписки з наказу командира в/ч22066, архівний витяг з наказу № 195 та ін.
Листами від 19.05.2020 № 1/34-844 та    від 30.07.2020 № 1/34-1281-С-51, відповідач-2 повернув позивачу заяву на отримання одноразової допомоги разом із доданими документами на доукомплектування, доопрацювання та повторного направлення.
Відповідач-2 листом від 06.10.2020 № 1/34-1662-С-51/1, повідомив, що відповідно до п. 4       ст. 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», призначення та виплату одноразової грошової допомоги позивачу за встановлену на повторному огляді другу групу інвалідності внаслідок каліцтва, отриманого при виконанні службових обов`язків у зв`язку з аварією на ЧАЕС, не здійснювати.
Вважаючи вказані відмови протиправними та такими, що порушують надані законом права та інтереси, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, виходив з наступного:
-          при застосуванні норм п. 4   ст. 16-3 Закону № 2011-XII, слід враховувати: (1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду; (2) передбачені пунктом 4   статті 16-3 Закону № 2011-XII    обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014; (3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після);
-          судом першої інстанції при прийнятті рішення у справі, було враховано правову позицію, викладену в постанові від 15 липня 2020 року в справі № 240/10153/19.
Натомість, апелянт вважає висновки суду першої інстанції помилковими, та такими. Що не узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 24.12.2019 у справі № 826/11299/18, від 12.03.2020 № 823/238/18, від 20.03.2018 у справі № 295/3091/17 тощо.
Зважаючи на вказане вище, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Положеннями ст. 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», передбачено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги врегульований статтею 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» № 2011-XII.
Вперше порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги запроваджений з 01.01.2014, шляхом доповнення Закону № 2011-XII статтею 16-3 (в редакції Закону України від 04.07.2012 № 5040-VI «Про внесення змін до деяких законів України з питань соціального захисту військовослужбовців»).
Так, ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, передбачено, що у разі якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Також, постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 затверджений Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, який набрав чинності з 24.01.2014.
Відповідно до норм п. 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності є дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності.
Положеннями п. 8 Порядку № 975, передбачено, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному та резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено згідно з рішенням медико-соціальної експертної комісії вищу групу чи іншу причину інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Таким чином, судом першої інстанції було слушно звернуто увагу на те, що обмеження дворічним строком, протягом якого зміна групи інвалідності, її причин або ступеня втрати працездатності що є підставою для виплати особі одноразової грошової допомоги, введені починаючи з 01.01.2014.
При цьому, важливо врахувати, що згідно з ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, яка набрала чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
За таких умов, норми ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, застосовуються до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто, після 01.01.2014, проте, надалі Законом України від 06.12.2016 № 1774-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» (який набрав чинності з 01.01.2017), норми ч. 4 ст. 16-3 Закону № 2011-XII, було доповнено абзацом другим:         «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
У той же час, колегія суддів наголошує, що на час встановлення позивачеві ІІ групи інвалідності в квітні 2019 року, правова норма, яка обмежує право на перегляд розміру одноразової грошової допомоги дворічним строком, вже діяла. Правовідносини виникли після набрання чинності зазначеним  законом, а тому, пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, застосовується до позивача.
Судом першої інстанції під час розгляду спору по суті було досліджено, що позивачу у 2009 році встановлено 3 групу інвалідності, а з 19.04.2019 позивачу встановлено 2 групу інвалідності, тобто, між подіями минуло понад два роки, з огляду на що, позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність законодавчого обмеження на реалізацію права на перегляд розміру одноразової грошової допомоги, враховуючи положення статті 16-3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у редакції, яка діяла на дату встановлення позивачеві інвалідності вперше та положення якої обмежували строком у 2 роки право особи на отримання   одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Також, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19 зазначив наступне: «Змістовно абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII є конкретизацією правової норми, яка міститься в абзаці першому даної статті. Якщо в абзаці першому передбачено умови, коли здійснюється виплата допомоги, то абзац другий передбачає умови, за відсутності яких виплата допомоги не здійснюється. Окрім того, абзац другий пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII встановлює обмеження дворічним строком не лише для зміни групи інвалідності або ступеня втрати працездатності, а також і для зміни причини інвалідності. Обидві ці норми (абзац перший та другий пункту 4 статті 16-3 Закону) передбачають дворічний строк, протягом якого зміна групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності можуть бути підставою для виплати одноразової грошової допомоги в більшому розмірі. Зазначені правові норми є нормами прямої дії і поширюються на всіх військовослужбовців».
Вирішуючи питання щодо усунення розбіжностей у тлумаченні пункту 4 статті 16-3 Закону     № 2011-XII, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 15.07.2020 (справа № 240/10153/19) відступив від правового висновку, зробленого у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа                  № 295/3091/17), від 21.06.2018 (справа № 760/11440/17), від 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшов такого висновку про застосування пункту 4 статті 16-3 Закону 2011-XII:
(1) право на отримання одноразової грошової допомоги у більшому розмірі у зв`язку із встановленням військовослужбовцю під час повторного огляду вищої групи інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності визначається за законодавством, що діє на день повторного огляду;
(2) передбачені пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII обмеження права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі дворічним строком після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності застосовуються починаючи з 01.01.2014;
(3) зазначений дворічний строк обчислюється з дня первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності, незалежно від дати, коли їх встановлено вперше (до 01.01.2014 чи після).
Також, аналогічна правова позиція висвітлена у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 29.09.2020 у справі № 806/3742/17, від 01.10.2020 у справі № 240/8345/19.
За такого правового регулювання, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, оскільки між цими подіями минуло понад два роки, з огляду на що, рішення відповідача про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги є правильним.
Посилання апелянта на правову позицію Верховного Суду за наведеними постановами, у даному випадку, не можуть братись до уваги, оскільки, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду саме у постанові від 15.07.2020 у справі № 240/10153/19 вирішив відступити від правового висновку у постановах Верховного Суду від 20.03.2018 (справа № 295/3091/17), 21.06.2018 (справа № 760/11440/17), 30.09.2019 (справа № 825/1380/18) та інших, де його застосовано, та дійшла такого висновку про застосування п. 4    ст. 16-3 Закону №2011-XII, у наведеній вище позиції.
Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 30.01.2019 у справі № 755/10947/17, суди при вирішенні спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду. Також, згідно висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від     13 лютого 2019 року у справі № 130/1001/17, в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тобто, оскаржуване рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню. 
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
 
                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2020 р. - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                          О.М. Ганечко

Судді                                                                                                                         В.В. Кузьменко

                                                                                                               Я.М. Василенко