П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  295/11900/20 
Головуючий у 1-й інстанції:       Воробйова Т.А. 
          Суддя-доповідач:  Сапальова Т.В. 

17 лютого 2021 року
м. Вінниця

Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Капустинського М.М.  Смілянця Е. С. 
за участю:
секретаря судового засідання: Чорнокнижник О.В.,
представника позивача: Грабчука О.В.,
представника відповідача: Іваненка О.В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України  на  рішення   Богунського районного суду  м. Житомира  від  10 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про  скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, 
В С Т А Н О В И В :
в жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Богунського районного суду  м. Житомира з адміністративним позовом до Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови серії ЕАМ №3199184 від 27.09.2020, винесену поліцейським роти 4 батальйону 1 УПП в Житомирській області ДПП молодшим лейтенантом поліції Кучером Миколою Володимировичем, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 Кодексу України про адміністративне правопорушення та закриття провадження у справі.
Рішенням Богунського районного суду  м. Житомира від 10 листопада 2020 року позов задоволено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та відмовити в задоволенні позовних вимог. В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає про те, що відповідач разом з відзивом на позовну заяву відповідач подав відеозаписи з місця події: відеозапис з портативного автомобільного реєстратора та відеозаписи з нагрудної камери поліцейського, які підтверджують факт порушення ОСОБА_1 п.8.7.3.є. ПДР. Водночас, суд першої інстанції необґрунтовано не взяв до уваги відеозаписи. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Представник позивача в судовому засіданні заперечив проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Представник відповідача в судовому засіданні  підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в частині стягнення витрат на правову допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови серії ЕАМ 3199184  27.09.2020 27.09.2020 о 02 год 38 хв. ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_1 , здійснив проїзд на заборонний сигнал світлофора, а саме: червоний в поєднанні з жовтим, також не ввімкнув покажчик повороту при зміні напрямку та рухався в крайній лівій смузі руху при вільній правій без наміру повороту ліворуч об`їзду, чим порушив п.8.7.3.є ПДР, за що його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу у розмірі 425 грн.
Не погодившись з вказаною постановою, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що подані відповідачем докази не прийняті судом як неналежні та недопустимі, інші докази на підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідач не надав, тому постанова серії ЕАМ 3199184 від 27.09.2020 підлягає скасуванню.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів частково погоджується з висновком суду першої інстанції по суті заявлених позовних вимог, виходячи з наступного.
Обов`язки учасників дорожнього руху, а також підстави та порядок притягнення до відповідальності за їх порушення передбачені Законом України "Про дорожній рух", Правилами дорожнього руху та Кодексом України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП).
Згідно зі ст.14 Закону України "Про дорожній рух" учасники дорожнього руху зобов`язані: знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху; створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам; виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до ч.2 ст.122 КУпАП порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
Згідно з пп."є" п.8.7.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306 (далі - ПДР), сигнали світлофора мають такі значення: поєднання червоного і жовтого сигналів забороняє рух і інформує про наступне вмикання зеленого сигналу.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про підтвердження вчинення позивачем правопорушення відеозаписами з портативного автомобільного відеореєстратора та нагрудної відеокамери поліцейського, колегія суддів виходить з наступного.
Особливості провадження у справах про адміністративні правопорушення визначені в Розділі IV КУпАП.
Відповідно до ст.245 КУпАП України завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Отже, притягнення особи до адміністративної відповідальності, можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, який підтверджений належними та допустимими доказами.
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Ч.1 ст.73 КАС України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст.74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Ч2 .ст.77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції встановив, що в якості доказу проїзду на заборонений сигнал світлофора відповідач надав компакт-диск з відеозаписами (а.с.34), здійсненими портативним автомобільним відеореєстратором та під час оформлення відповідачем оскаржуваної постанови серії ЕАМ 3199184 від 27.09.2020.
Так, на відеозаписі з портативного автомобільного відеореєстратора службового автомобіля відповідача (файл t_video5440450050394162983.mp4) зафіксовано, що на регульованому перехресті автомобіль Honda Accord, д.н.з. НОМЕР_1 , розпочав рух при зміні червоного сигнала світлофора на жовтий.
Відповідно до ч. 3 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити, зокрема, відомості про: транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався).
Згідно з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 17.07.2019 у справі №295/3099/17 та від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, приписами частини 3 статті 283 КУпАП передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням вищенаведеного, оскільки оскаржувана постанова не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозаписи, подані відповідачем на підтвердження порушення позивачем правил дорожнього руху, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що подані відповідачем докази не відповідають критеріям належності та допустимості, тому не можуть бути прийняті судом.
Інші докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідач не надав, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для скасування постанови серії ЕАМ 3199184 від 27.09.2020 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП.
Оцінюючи доводи позивача про порушення відповідачем процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення на місці зупинки, колегія суддів виходить з наступного.
Ст.258 КУпАП передбачено фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення без складання протоколу, тому доводи позивача щодо відсутності протоколу про адміністративне правопорушення є необґрунтованими.
Відповідно до ч.1 ст.268 КУпАП, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно з ч.1 ст.276 КУпАП України, справа про адміністративне правопорушення розглядається за місцем його вчинення.
Частинами 2, 4 статті 258 КУпАП встановлено, що у разі вчинення адміністративний правопорушень, розгляд, яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі, протокол не складається. У випадках, передбачених ч.ч.1, 2 цієї статті, уповноваженими органами на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.283 КУпАП.
Отже, у визначених законодавством випадках допускається скорочене провадження у справах про адміністративні правопорушення, яке передбачає, зокрема, фіксацію адміністративного правопорушення і накладання адміністративного стягнення на правопорушника безпосередньо на місці його вчинення. Застосування процедури скороченого провадження у випадках, визначених законом, не призводить до порушення процесуальних прав особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, закріплених в КУпАП.
При цьому можливість реалізації особою своїх прав на участь у розгляді справи, права на захист тощо, передбачена також шляхом оскарження постанови у справі про адміністративне правопорушення до суду.
З урахуванням наведеного посилання позивача на відсутність можливості скористатися правовою допомогою адвоката є необґрунтованими.
Оцінюючи висновки суду першої інстанції в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу , колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, як розподілити між сторонами судові витрати.
Згідно з п.2 ч.5 ст.246 КАС України у резолютивній частині рішення зазначається, зокрема, розподіл судових витрат.
Відповідно до ч.1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до ч.1 ст.132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з п.1 ч.3 ст.132 КАС України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Ч.9 ст.139 КАС України передбачено що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до чч. 1-5 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Отже, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постановах від 11 квітня 2018 року у справі №814/698/16 та від 16 серпня 2019 року у справі №755/6702/16-а склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З матеріалів справи встановлено, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивач долучив до матеріалів справи договір (угоду) про надання правничої допомоги №29/09/1 від 29.09.2020 (а.с.12-13); копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №685 від 06.09.2012 (а.с.14); ордер серії ЖТ №086497 від 29.09.2020 (а.с.15); копію витягу з Єдиного реєстру адвокатів України (а.с.16); попередній (орієнтовний) розрахунок суми понесених судових витрат (а.с.17), уточнені розрахунки (а.с.39, 46) та акти виконання договору, сплати коштів клієнтом адвокату від 01.10.2020 про сплату 4200,00 грн, від 27.10.2020 про сплату 2400,00 грн, та від 10.11.2020 про сплату 1500,00 грн.
Тобто, загальна вартість витрат на правову допомогу згідно з уточненими розрахунками складає 8520,40 грн; актами виконання договору, сплати коштів клієнтом адвокату підтверджується сплата позивачем адвокату за надання правничої допомоги, пов`язаної із розглядом даної справи, в сумі 8100,00 грн.
У відзиві на позовну заяву відповідач заперечив проти заявленої суми витрат на правову допомогу та зазначив про неналежне оформлення документів на підтвердження витрат позивача та їх не співмірність зі складністю справи та ціною позову.
З матеріалів справи встановлено, що дана справа розглянута судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з п.20 ч.1 ст.4 КАС України адміністративна справа незначної складності (малозначна справа) - адміністративна справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.
Крім того, колегія суддів враховує, що позивач заявив позовні вимоги майнового характеру з ціною позову 425 грн, оскільки згідно з оскаржуваною постановою на ОСОБА_1 накладено штраф у розмірі 425 грн.
Відповідно до акта від 01.102020 (а.с.18) та попереднього (орієнтовного) розрахунку суми понесених судових витрат (а.с.17) адвокат ОСОБА_2 витратив на правовий аналіз ситуації та наявних у клієнта документів 1 год, на консультацію клієнта після правового аналізу ситуації та наявних документів, узгодження правової позиції у майбутній справі - 30 хв. Вартість 1 год роботи адвоката - 1200 грн. 
При цьому до позовної заяви долучено паспорт позивача, оскаржувану постанову та диск з відеозаписом, здійсненим позивачем під час оформлення матеріалів у справі про адміністративне правопорушення.
Отже, зважаючи на незначну складність справи та невелику кількість документів витрата 1 години часу вартістю 1200 грн на правовий аналіз ситуації та наявних у клієнта документів є необґрунтованою. Крім того, правовий аналіз ситуації та документів є невід`ємною частиною консультації клієнта.
Однак, в акті від 27.10.2020 правовий аналіз  відзиву відповідача та складання відповіді на відзив вказано  окремими пунктами .
В той же час, правовий аналіз документів має зовнішній вияв у вигляді усної консультації клієнта, складанні адвокатських запитів та заяв по суті справи або з процесуальних питань, тому зазначення правового аналізу документів в якості окремих послуг є безпідставним.
Згідно з наявними в матеріалах справи документами на складання позовної заяви адвокатом витрачено 2 год, на складання відповіді на відзив відповідача - 1 год.
Однак, згідно зі змістом  відповіді на відзив (а.с.36-38) позивач не наводить нових аргументів та не долучає додаткових доказів на спростування доводів відповідача, тому зазначений на складання вказаного документа час не відповідає обсягу виконаних робіт.
З урахуванням наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8520,40 грн не є співмірними зі складністю справи, часом, витраченим адвокатом, та обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт.
Крім того, згідно з уточненим розрахунком понесених судових витрат від 10.11.2020 (а.с.46) адвокат необґрунтовано включив до складу витрат на правову допомогу сплату судового збору в розмірі 420,40 грн, який відповідно до ст.132 КАС України є окремим видом судових витрат. При зазначеній вартості 1 год роботи адвоката 1200 грн вартість за 2 год витрачених на складання позову складає 4200 грн замість 2400 грн.
Зважаючи на неспівмірність заявлених витрат, вищенаведені недоліки в документах, які підтверджують вартість витрат на правову допомогу, невідповідність розрахованих та оплачених сум, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, яка підлягає стягненню з відповідача, з урахуванням предмету позову та розміру суми штрафу згідно з оскаржуваною постановою, і повинна становити 1000 грн.
Отже, встановлені та перевірені обставини справи свідчать про те, що доводи апеляційної скарги є частково обґрунтованими.
Водночас, висновки суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8100 грн є необґрунтованими, у зв`язку з чим апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати в цій частині скасувати та ухвалити нове рішення.
Відповідно до статті 317 КАС України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Управління патрульної поліції у Житомирській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України задовольнити  частково.
Рішення Богунського районного суду  м. Житомира від 10 листопада 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління патрульної поліції у Житомирській області Департамент патрульної поліції Національної поліції України про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі скасувати в частині стягнення на користь позивача витрат на оплату правничої допомоги, пов`язаної з розглядом справи, у розмірі 8100 грн.
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату професійної правничої допомоги в розмірі 1000 грн (одна тисяча гривень).
В іншій частині рішення Богунського районного суду  м. Житомира від 10 листопада 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення відповідно до ч.1 ст.272 КАС України.
Відповідно до ч.3 ст.272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.

Постанова суду складена в повному обсязі  17 лютого 2021 року.

Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Капустинський М.М.    Смілянець Е. С.