ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

09 березня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/10143/20
Головуючий у першій інстанції – Коверзнев В. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/374/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Шитченко Н.В.,
суддів Бобрової І.О., Мамонової О.Є.,
із секретарем: Зіньковець О.О.,
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2   про поділ майна подружжя,
місце ухвалення судового рішення – м. Чернігів,
дата складання повного тексту ухвали суду першої інстанції – 23 грудня 2020 року.
 
                                       У С Т А Н О В И В:

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 , та грошові кошти, які розміщені на рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ АБ «Укргазбанк», Чернігівському ОУ АТ «Ощадбанк», АТ «Державний експортно-імпортний банк України», АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я відповідачки; визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку та стягнути зі ОСОБА_2 компенсацію частки грошових коштів, розміщених на банківських рахунках, у розмірі 500 000 грн.  
У мотивування заявлених вимог зазначав, що з серпня 1995 року по 25 вересня 2020 року перебував у зареєстрованому шлюбі зі ОСОБА_2 , під час якого подружжям було придбано житловий будинок, а також накопичені значні грошові кошти, які у подальшому були розміщені на депозитних рахунках у банківських установах м. Чернігова на ім`я ОСОБА_2 . Після розірвання шлюбу вони з колишньою дружиною не можуть дійти згоди щодо поділу спільного сумісного майна, що зумовило звернення до суду. 
Одночасно з позовом ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення доказів, в якій просив витребувати в АТ КБ «ПриватБанк», АТ АБ «Укргазбанк», АТ «Ощадний банк України», АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» відомості про наявність і стан рахунків у національній та іноземних валютах, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , про рух коштів та операції по рахунках за період з 01 січня 2013 року по теперішній час (номери рахунків, дати їх відкриття, суми коштів на рахунках, суми нарахованих відсотків, дати внесення та отримання коштів, дати закінчення строку дії договорів), а також засвідчені копії договорів (заяв на відкриття рахунків), мотивуючи її тим, що наведена інформація містить банківську таємницю, яка не може бути розголошена стороннім особам.
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів задоволено у повному обсязі та зобов`язано банківські установи, у тому числі АТ КБ «ПриватБанк», надати витребувану інформацію в строк до 10 грудня 2020 року.  
Ухвалою від 23 грудня 2020 року Деснянський районний суд м. Чернігова наклав на АТ КБ «ПриватБанк», АТ «Державний експортно-імпортний банк України» штраф у розмірі 6 810 грн на кожного, який належить зарахувати в дохід Державного бюджету України, та встановив новий строк подання доказів – до 12 січня 2021 року включно.
В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу про накладення штрафу.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що ухвала про витребування інформації на юридичну адресу товариства: вул. Грушевського, 1-Д у м. Київ, не надходила. Саме така адреса, у відповідності до ст. 93 ЦК України та свідоцтва про реєстрацію юридичної особи, є місцезнаходженням АТ КБ «ПриватБанк».
Представник банку звертає увагу на ту обставину, що копія ухвали про витребування доказів з невідомих причин була надіслана на невірну адресу: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50.
Наголошує на тому, що районний суд, всупереч положенням ст.ст. 30, 43, ч. 1 ст. 143 ЦПК України, безпідставно застосував до банківської установи захід процесуального примусу у вигляді штрафу, оскільки АТ КБ «ПриватБанк» не є учасником даної цивільної справи.
Учасниками справи відзив на апеляційну скаргу у встановлений термін не подавався.
Вислухавши суддю-доповідача, заслухавши пояснення представника АТ КБ «ПриватБанк», дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона підлягає задоволенню, враховуюче наступне. 
Дійшовши висновку про необхідність накладення на АТ КБ «ПриватБанк» і АТ «Державний експортно-імпортний банк України» штрафу у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, суд першої інстанції виходив з того, що указані юридичні особи у встановлений термін не надали суду витребувані ухвалою докази та не повідомили про причини неможливості їх подання.
З прийнятим висновком суду першої інстанції в частині накладення штрафу на АТ КБ «ПриватБанк» не може погодитись апеляційний суд, виходячи з наступного. 
У справі встановлено, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна, в якому просив визнати спільною сумісною власністю подружжя будинок, який знаходиться по АДРЕСА_1 , та грошові кошти, які розміщені на рахунках у ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ АБ «Укргазбанк», Чернігівському ОУ АТ «Ощадбанк», АТ «Державний експортно-імпортний банк України», АТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім`я відповідачки; визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку та стягнути зі ОСОБА_2 компенсацію частки грошових коштів, розміщених на банківських рахунках, у розмірі 500 000 грн (а.с. 2-4).
Одночасно з позовом ОСОБА_1 подав заяву про забезпечення доказів, в якій просив витребувати в АТ КБ «ПриватБанк», АТ АБ «Укргазбанк», АТ «Ощадний банк України», АТ «Державний експортно-імпортний банк України» та АТ «Райффайзен Банк Аваль» відомості про наявність і стан рахунків у національній та іноземних валютах, відкритих на ім`я ОСОБА_2 , про рух коштів та операції по рахунках за період з 01 січня 2013 року по теперішній час (номери рахунків, дати їх відкриття, суми коштів на рахунках, суми нарахованих відсотків, дати внесення та отримання коштів, дати закінчення строку дії договорів), а також засвідчені копії договорів (заяв на відкриття рахунків) (а.с. 23-25).
Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 листопада 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів задоволено у повному обсязі та зобов`язано банківські установи, зокрема, АТ КБ «ПриватБанк» надати витребувану інформацію в строк до 10 грудня 2020 року. В ухвалі адреса банку зазначена як: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50 (а.с. 40-41).
16 листопада 2020 року копія даної ухвали була направлена для виконання АТ КБ «ПриватБанк» за указаною у судовому рішенні адресою (а.с. 42). 
Як свідчить зроблений судом першої інстанції витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (а.с. 62), місцезнаходження юридичної особи АТ КБ «ПриватБанк» указано як: Україна, 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д.  
23 грудня 2020 року судом першої інстанції було винесено ухвалу про накладення, в тому числі на АТ КБ «ПриватБанк», штрафу за неподання доказів та неповідомлення про неможливість їх надання у розмірі 6 810 грн на користь держави та встановлено новий строк для подання доказів – до 12 січня 2021 року включно (а.с. 65-67). У цьому судовому рішенні суд зазначив юридичну адресу банку відповідно до витягу з ЄДРПОУ: м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-Д.
Згідно з супровідним листом Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2020 року № 750/10143/20/46617/2020 (а.с. 68) копія наведеної вище ухвали суду була скерована до АТ КБ «ПриватБанк» за адресою: вул. Набережна Перемоги, 50, м. Дніпро. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 148 ЦПК України у разі неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі від 0,3 до 3 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Статтею 80 ЦК України визначено, що юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. 
Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення. До єдиного державного реєстру вносяться відомості про організаційно-правову форму юридичної особи, її найменування, місцезнаходження, органи управління, філії та представництва, мету установи, а також інші відомості, встановлені законом (ч.ч. 1, 4 ст. 89 ЦК України).
Згідно зі ст. 93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи (переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.
Чинним законодавством не передбачено порядок вручення копії ухвали суду, тому, відповідно до приписів ч. 9 ст. 10 ЦПК України (аналогія закону), підлягають застосуванню положення ч. 7 ст. 128 ЦПК України, якими регулюються подібні правовідносини, а саме, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається, зокрема, юридичним особам – за адресою місцезнаходження, що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
З витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що місцезнаходженням юридичної особи АТ КБ «ПриватБанк» є м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д (а.с. 62). 
Залишивши поза увагою наведені норми, суд першої інстанції направив АТ КБ «ПриватБанк» судову кореспонденцію (копію ухвали про витребування необхідної інформації) не за місцезнаходженням юридичної особи, тобто без дотримання вимог процесуального закону щодо вчинення відповідної процесуальної дії.
Апеляційний суд зважає також на те, що в матеріалах справи наявний витяг з ЄДРПОУ з повною інформацією щодо юридичної особи, а в ухвалі про застосування до АТ КБ «ПриватБанк» заходів процесуального примусу юридична адреса товариства вже була зазначена вірно, тобто суд не мав перешкод у доступі до необхідної інформації. 
При цьому зміст ухвали, що оскаржується, свідчить про те, що до АТ «Державний ощадний банк України» копію ухвали про витребування доказів від 13 листопада 2020 року судом було направлено повторно саме з тих мотивів, що процесуальний документ не направлявся на юридичну адресу банку. 
Отже, суд вважає слушними доводи апеляційної скарги про те, що, не переконавшись у отриманні АТ КБ «ПриватБанк» у належний спосіб ухвали про забезпечення доказів, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необхідність застосування до указаної банківської установи заходу процесуального примусу (штрафу) за ненадання у встановлений строк витребуваних судом доказів. Крім цього, указавши в ухвалі про застосування заходів процесуального примусу юридичну адресу банку та встановивши йому новий строк для подання доказів, районний суд знову скерував цю ухвалу за невірною адресою до м. Дніпро. 
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції суперечить нормам процесуального закону, а тому, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині накладення штрафу на АТ КБ «ПриватБанк». 
Стосовно заявленого у апеляційній скарзі клопотання про покладення на позивача витрат по сплаті судового збору колегія суддів зважає на наступне.
Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК). З аналізу наведеної норми вбачається, що чинним процесуальним законодавством не передбачено вирішення апеляційним судом питання розподілу судових витрат у разі скасування ухвали суду першої інстанції. Указана процесуальна дія проводиться лише у разі зміни судового рішення або ухвалення нового. 
Ураховуючи скасування саме ухвали суду першої інстанції, клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про покладення на позивача витрат по сплаті судового збору не вирішується.                            
Керуючись 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 376, 381-384, 389 ЦПК України, -
      
                                      П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»  – задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 23 грудня 2020 року в частині накладення на Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» штрафу в  розмірі 6 810 грн на користь держави – скасувати.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складено 12 березня 2021 року. 

Головуюча:                                                Судді: