УХВАЛА

08 лютого 2021 року 
м. Київ
справа № 826/7041/18
адміністративне провадження № К/9901/3594/21
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Яковенка М. М., перевіривши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Веріас» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року у справі № 826/7041/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Веріас» до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Веріас» звернулось до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою до Головного управління ДФС у м. Києва, у якій просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення відповідача від 06 лютого 2018 року №0005251404 №0002571404, №0005301404, №0005291404, №0005281404.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року позов задоволено повністю.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року, скасовано рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 лютого 2019 року в частині задоволення позовних вимог про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 6 лютого 2018 року №№ 0005251404, 0005271404, 0005301404, 0005291404 та в цій частині прийнято нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суддів апеляційної інстанції, 01 лютого 2021 року від скаржника надійшла касаційна скарга.
Як слідує з матеріалів касаційної скарги, скаржник вже звертався з касаційною скаргою до Верховного Суду, але ухвалою від 25 січня 2021 року Верховний Суд повернув її як таку, що не містила підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі. При цьому, Суд зазначив, що перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній підставою касаційного оскарження судових рішень визначено п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України, якщо судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 816/809/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 809/2438/15, від 02 жовтня 2018 року у справі № 826/6146/16, від 05 лютого 2019 року у справі 810/1967/16.
Суд звертає увагу на тому, що касаційна скарга повністю відповідає змісту вперше поданої касаційної скарги, скаржник лише поміняв розташування абзаців, які на його думку обґрунтовують наявність підстав визначених п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України. При цьому, змістовно обґрунтування касаційної скарги абсолютно не змінилося.
В ухвалі Верховного Суду від 25 січня 2021 року наголошувалося, що формальне посилання у касаційній скарзі на витяги з постанов Верховного Суду щодо оцінки того чи іншого аргумента контролюючого органу, які до того ж зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом апеляційної інстанції у цій справі норм матеріального права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
Також, скаржник зазначає, що судове рішення оскаржується з підстав, встановлених п. 1 ч. 2 ст. 353 КАС України. Проте цей пункт регламентує прийнятність доводів про не дослідження доказів у справі виключно за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 328 цього Кодексу, яких у касаційній скарзі не викладено.
Посилаючись на недотримання судом ч. 5 ст. 353 КАС України, скаржник цитує витяги з постанови Верховного Суду у цій справі, якою справу направлено на новий розгляд, в яких суд касаційної інстанції зазначав про необхідність встановлення обставин, необхідних для правильного вирішення справи. На переконання скаржника, встановленим обставинам суд так і не надав належної оцінки і помилково відмовив у задоволенні частини позовних вимог.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог ст. 330 КАС України встановлено, що у касаційній скарзі не викладені передбачені КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
При цьому, Верховний Суд вже роз`яснював скаржнику, що відповідно до ч. 4 ст. 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) ст. 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі п. 2 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у ч. 2 і 3 ст. 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Звертаючись до суду з касаційною скаргою вдруге, скаржник не виправив недоліків касаційної скарги, на які вказав Верховний Суд в ухвалах від 25 січня 2021 року, касаційна скарга дублює зміст тієї, яка вже була повернута судом (25 січня 2021 року) як така, що не містила підстав касаційного оскарження судових рішень у цій справі.
Водночас, скаржник посилається на ті самі постанови Верховного Суду від 27 березня 2018 року у справі № 816/809/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 809/2438/15, від 02 жовтня 2018 року у справі № 826/6146/16, від 05 лютого 2019 року у справі 810/1967/16 посилання на які судом вже визнано такими, що не доводить застосування судами норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування, в тому числі які викладені у цій постанові.
Натомість обґрунтування цієї підстави зводить виключно до викладення обставин справи, цитування висновків перевірки та норм Податкового кодексу України. Скаржник не зазначає, якому саме висновку Верховного Суду та щодо застосування яких норм права суперечать ухвалені у цій справі судові рішення.
У скарзі викладено обставини справи, процитовано висновки перевірки та норми Податкового кодексу України без зазначення, в чому саме полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та/або порушення норм процесуального права. Фактично, доводи касаційної скарги зводяться до того, що на переконання скаржника суди попередніх інстанцій неправильно оцінили наявні у матеріалах справи докази
Звертаючись з даною касаційною скаргою відповідач жодним чином не виправив виявлені судом під час попередніх звернень недоліки касаційної скарги. Текст касаційної скарги є ідентичним попередній касаційній скарзі, та не містить передбачених КАС України підстав для оскарження судових рішень в касаційному порядку.
Зазначене свідчить про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому неодноразово надавалися Верховним Судом щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.
Системний аналіз положень ст. 328, 330 КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у ч. 1 ст. 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені ст. 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
Ухвалою Верховного Суду вже надавалися вичерпні роз`яснення щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги, яким така має відповідати в частині визначення підстав, натомість, ці роз`яснення так і не були враховані скаржником, у зв`язку з чим подана касаційна скарга підлягає поверненню.
Згідно п. 4 ч. 5 ст. 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
За таких обставин касаційну скаргу слід повернути скаржнику, що не перешкоджає йому реалізувати своє право звернутися із касаційною скаргою повторно.
Відповідно до ч. 7 ст. 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному ст. 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.
Керуючись статтями 248, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Веріас» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 10 грудня 2020 року у справі № 826/7041/18 - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              М. М. Яковенко