КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ  СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110
факс 284-15-77 e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Унікальний номер справи № 759/21239/14-ц Апеляційне провадження № 22-ц/824/1413/2021	Головуючий у суді першої інстанції - Ул'яновська О.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
27 січня 2021 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                         Оніщук М.І.,
судді                                              Чобіток А.О., Крижанівська Г.В.,
секретар                                        Ющенко Я.М.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного  товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення пені та трьох процентів річних у справі за позовом Публічного акціонерного  товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2  про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Родовід банк», третя особа: ОСОБА_1 , про припинення поруки,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У  грудні 2014 року ПАТ «Родовід Банк» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , згідно з яким, враховуючи уточнення до позовних вимог, просило суд стягнути солідарно з відповідачів суму боргу, що утворилася станом на 23.03.2015 року, а саме: суму заборгованості за кредитом у розмірі 20 278,32 доларів США, суму заборгованості за процентами у розмірі 8 830,61 доларів США; пеню за несвоєчасне погашення кредитної заборгованості у розмірі 12 069 994,69 грн. та 3% річних від суми простроченої кредитної заборгованості у розмірі 61 977,06 грн.
Позовна заява мотивована тим, що 17.10.2007 року між банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 77.1/АА-00089.07.2, відповідно до якого відповідачу було відкрито кредитну лінію на загальну суму 25 046,32 долари США до 17.10.2014 року.
При цьому, для забезпечення виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, згідно якого останній зобов`язався солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за своєчасне та повне виконання умов кредитного договору, укладеного з ОСОБА_1 .
Разом з тим, оскільки позичальник умови кредитного договору виконував неналежним чином, станом на 23.03.2015 року утворилась заборгованість по сплаті кредиту та процентів за його користування, пені, передбаченої умовами кредитного договору та трьох процентів річних, передбачених статтею 625 ЦК України.
У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПАТ «Родовід Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_1 , про припинення поруки.
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що за умовами кредитного договору № 77.1/АА-00089.07.2, укладеного 17.10.2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Родовід Банк», останній зобов`язався надати кредит у розмірі 25 046,32 доларів США, однак відповідно до норм та актів цивільного законодавства, зокрема, нормативно-правових актів Національного Банку України банк не надав кредитних коштів в іноземній валюті, видача яких можлива лише з банківського рахунку клієнта банку, однак банківський рахунок на ім`я позичальника відкрито не було до цього часу, що унеможливлює надання кредиту готівкою іноземною валютою з операційної каси, а тому вважав, що відповідач не виконав грошове зобов`язання за кредитним договором, що є підставою для визнання кредитного договору недійсним на підставі частини першої статті 1051 ЦК України. Крім того, у договорі поруки не встановлено строк, після якого порука припиняється, а умова договору поруки про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення поруки.
Остаточно уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просив припинити поруку за договором поруки від 17.10.2007 року.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 28.02.2018 року позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ «Родовід Банк» про припинення поруки залишено без задоволення.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 29 108,93 доларів США, та 203 634,40 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 1, а.с.  235-237, 240). 
В апеляційній скарзі ПАТ «Родовід Банк», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» про стягнення пені та трьох процентів річних, а також в частині стягнення з ПАТ «Родовід Банк» недоплаченого судового збору.
Вважає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідачів трьох процентів річних, не застосувавши положення ч. 2 ст. 625 ЦК України, а також зменшив розмір неустойки. 
Зазначає, що у суду не було підстав для застосування позовної давності, оскільки відповідач не звертався з відповідною заявою про це. Звертає увагу на те, що відповідно до розрахунку заборгованості станом на 23.03.2015 року сума пені за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту та процентами за один рік за період з 23.03.2014 року по 23.03.2015 року становить 3 788 930,18 грн., а не 203 634,40 коп. У суду першої інстанції були відсутні підстави для покладення на ПАТ «Родовід Банк» обов`язку сплатити судовий збір, оскільки при зверненні до суду з позовом судовий збір був сплачений за максимальною ставкою (т. 2, а.с.1-5). 
Постановою Київського апеляційного суду від 14.11.2018 року апеляційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково.
Скасовано рішення Святошинського районного суду міста Києва
від 28.02.2018 року в частині стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» пені та вирішення питання про розподіл судових витрат, в цій частині ухвалено нове судове рішення.
Відмовлено в задоволенні позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до
ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення пені. В іншій частині рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28 лютого 2018 року залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат (т. 2, а.с. 78-82).
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні поруки припиненою постановою Київського апеляційного суду від 14.11.2018 року не переглядалось.
Постановою Київського апеляційного суду від 12.02.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 28.02.2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 14.11.2018 року в частині задоволення позову про солідарне стягнення заборгованості, відмову в задоволенні зустрічного позову про припинення поруки та розподілу судових витрат скасовано.
Позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості задоволено частково. Зустрічний позов ОСОБА_2 до ПАТ «Родовід Банк» про припинення поруки задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 565, 55 доларів США. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 543, 38 долари США.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» судовий збір у розмірі 3460,34 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь
ПАТ «Родовід Банк» судовий збір по 96, 83 грн. з кожного.
В іншій частині рішення Святошинського районного суду м. Києва
від 28.02.2018 року та постанова Київського апеляційного суду
від 14.11.2018 року залишені без змін (т. 2, а.с. 141-146).
Постановою Верховного Суду від 24.06.2020 року касаційну скаргу ПАТ «Родовід Банк» задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 14.11.2018 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення пені та трьох процентів річних скасовано, а справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (т. 2, а.с. 200-205).
Після надходження справи на новий розгляд до суду апеляційної існтанції, учасники справи жодного разу не з'явилисяу судове засідання, про час та місце розгляду справи неодноразово повідомлялися належним чином за відомими суду адресами, про причини своєї неявки суд не сповістили.
Разом з тим, враховуючи положення ч.2 ст. 372 ЦПК України, а також вимоги ст. 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції визнано за можливе розглянути справу за відсутності  учасників справи, які не з`явилися у судове засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 17.10.2007 року між ВАТ "Родовід банк", правонаступником якого є ПАТ "Родовід Банк", та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 77.1/АА-00089.07.2, за умовами якого ВАТ "Родовід Банк" надав ОСОБА_1 кредит у вигляді кредитної лінії на загальну суму 25 046,32 доларів США, строком до 17.10.2014 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 12,5 % річних, а ОСОБА_1 , у свою чергу, зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в зазначений строк шляхом сплати щомісячних платежів.
Також, з метою забезпечення позичальником ОСОБА_1 своїх зобов`язань за кредитним договором, 17.10.2007 року між ВАТ "Родовід Банк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки.
Постановою Київського апеляційної суду від 12.02.2019 року, ухваленій у даній справі та яка набрала законної сили, встановлено факт неналежного виконання позичальником ОСОБА_1 перед банком своїх зобов'язань за Кредитним договором № 77.1/АА-00089.07.2 від 17.10.2007 року та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Родовід Банк" прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 20 278,32 доларів США.
При цьому, встановивши факт припинення поруки ОСОБА_2 в частині зобов`язань зі сплати щомісячних платежів до 10.06.2014 року, судом апеляційної інстанції стягнуто з відповідачів у солідарному порядку загальну суму заборгованості, починаючи з 10.06.2014 року у розмірі 1 543,38 доларів США, з яких: 1 490,89 доларів США - тіло кредиту; 52,49 доларів США - відсотки за користування кредитом.
Враховуючи те, що спір між сторонам з приводу стягнення заборгованості за кредитом та процентами, а також щодо припинення поруки ОСОБА_2 в частині зобов`язань зі сплати щомісячних платежів до 10.06.2014 року вже вирішено, рішення суду першої інстанції переглядається в частині відмови у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів на користь банку пені та 3% річних.
Як вже зазначалося вище, відповідно до п. 1.1 Кредитного договору банк відкрив позичальнику кредитну лінію на суму 25 046,32 доларів США.
За порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів позичальник зобов`язався сплачувати банку за кожен день прострочення пеню у розмірі 1,6 % від суми простроченої заборгованості (п. 3.9 Кредитного договору).
При цьому, у відповідності до п. 1.3 договору поруки поручитель бере на себе зобов`язання відповідати перед банком у тому ж обсязі та на тих же умовах та в ті ж строки, що і позичальник.
Отже, сторони погодили не лише порядок виконання умов договору, а й відповідальність за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів у доларах США.
Так, ч. 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня.
При цьому Основний Закон не встановлює заборони щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Тобто, відповідно до чинного законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином заборони на виконання грошового зобов`язання в іноземній валюті, у якій воно визначено у договорі, чинне законодавство не містить.
Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 464/3790/16-ц.
Також, за змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
При обрахунку 3 % річних за основу береться розмір простроченої суми, яка визначена у договорі, чи судовому рішенні, а не її еквівалент у валюті України.
Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.01.2019 року у справі № 373/2054/16-ц та № 464/3790/16-ц.
Крім того, відповідно до висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 444/9519/12 після спливу визначеного договором строку кредитування, право кредитодавця на нарахування передбаченої договором, зокрема, пені за порушення строків повернення кредиту та нарахованих процентів припиняється, а кредитодавець має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення пені.
При цьому, законодавець визначає обов`язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних за увесь час прострочення, у зв`язку із чим таке зобов`язання є триваючим, а невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Аналогічні за змістом правові висновки виклав Верховний Суд у постановах від 10.04.2018 року у справі № 910/16945/14, від 27.04.2018 року у справі № 908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі № 918/117/18, від 21.11.2018 року у справі № 642/493/17-ц, від 30.01.2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13.02.2019 року у справі № 924/312/18 та Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц.
Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 553 та ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
При цьому, як роз'яснила Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 13.06.2018 року по справі № 408/8040/12, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами). У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Отже, враховуючи те, що порука відповідача ОСОБА_2 є припиненою в частині зобов`язань зі сплати щомісячних платежів до 10.06.2014 року, наявні правові підстави для солідарного стягнення з відповідачів на користь банку пені та трьох відсотків річних лише з 10.06.2014 року.
Однак, частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення пені та трьох відсотків річних, суд першої інстанції, всупереч вищенаведених вимог законодавства та встановлених обставин справи, помилково виходив з того, що порука ОСОБА_2 за договором поруки від 17.10.2007 року не припинена, а отже наявні підстави для солідарного стягнення з відповідачів на користь банку суми пені та трьох відсотків річних.
У свою чергу, враховуючи наявність у матеріалах справи заяви відповідача ОСОБА_1 про застосування наслідків строків позовної давності до позовних вимог про стягнення пені, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про можливість стягнення пені лише за період з 11.12.2013 року по 18.10.2014 року.
Так, як вбачається зі змісту розрахунку заборгованості, за період з 10.12.2013 року до 11.06.2014 року пеня за прострочення сплати кредиту становить 52 511,43 доларів США, а пеня за прострочення сплати процентів  - 20 706,12 доларів США. Всього - 73 217,55 доларів США. 
За період з 11.06.2014 року по 18.10.2014 року сума пені за прострочення сплати кредиту становить 40 384,99 доларів США, сума пені за прострочення сплати процентів - 16 910,22 доларів США. Всього - 57 210,22 доларів США.
Тобто, всього заборгованість за пенею за період з 11.12.2013 року по 18.10.2014 року становить 130 427,77 доларів США.
Також, враховуючи те, що після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування (після 17.10.2014 року) позивач має право на захист своїх порушених прав шляхом стягнення з боржників 3 % річних, сума 3 % річних за прострочення сплати заборгованості у розмірі 27 565,55 доларів США за період з 18.10.2014 року по 23.03.2015 року становить 10 092,72 коп., а сума 3 % річних за прострочення сплати заборгованості у розмірі 1 543,38 доларів США за період з 18.10.2014 року по 23.03.2015 року - 564,96 грн. (розрахунок 3 % річних розрахований за формулою: Сума санкцій = сума заборгованості х  3 х кількість днів прострочення (в межах заявлених позовних вимог) / 365/100).
Водночас, згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
            Тобто, зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, суд повинен оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання; незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання; негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки тощо.
            На підставі викладеного, враховуючи вище встановлені обставини, зокрема припинення поруки відповідача ОСОБА_2 в частині зобов`язань зі сплати щомісячних платежів до 10.06.2014 року, а також те, що загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати заборгованості по кредиту значно перевищує розмір збитків позивача, колегія суддів приходить до висновку про її зменшення до розміру заборгованості, яка була стягнута з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Родовід Банк" та про стягнення її у наступному розмірі та порядку: з ОСОБА_3 на користь банку підлягають стягненню пеня за прострочення сплати заборгованості по кредиту та процентам у розмірі 27 565,55 доларів США та 3 % річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам у розмірі 10 092,72 грн. ; з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь банку підлягає стягненню у солідарному порядку пеня за прострочення сплати заборгованості по кредиту та процентам у розмірі 27 565,55 доларів США; з ОСОБА_2 на користь банку підлягають стягненню три проценти річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам у розмірі 564 грн. 96 коп.
            Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
            Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
            Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
            Таким чином, у зв`язку неправильним застосуванням норм матеріального права, ухвалене судом першої інстанції рішення в частині вирішення позовних вимог про стягнення пені та трьох процентів річних підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" - задовольнити частково.
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 28 лютого 2018 року в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення пені та трьох процентів річних - скасувати.
Ухвалити у цій частині нове судове рішення.
Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення пені та трьох процентів річних - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" (ЄДРПОУ 14349442, місцезнаходження: 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3) пеню за прострочення сплати заборгованості по кредиту та процентам у розмірі 27 565,55 доларів США та три проценти річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам у розмірі 10 092 грн. 72 коп.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) та  ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" (ЄДРПОУ 14349442, місцезнаходження: 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3) пеню за прострочення сплати заборгованості по кредиту та процентам у розмірі 27 565,55 доларів США.
Стягнути з ОСОБА_2  ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" (ЄДРПОУ 14349442, місцезнаходження: 04136, м. Київ, вул. Північно-Сирецька, 1-3) три проценти річних від суми простроченої заборгованості по кредиту та процентам у розмірі 564 грн. 96 коп.
В іншій частині позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Родовід Банк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення пені та трьох процентів річних - відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту може бути оскаржена до Верховного суду.
Повний текст постанови складений 01 лютого 2021 року.
 
Суддя-доповідач                                                                                    М.І. Оніщук
 
Судді                                                                                               А.О. Чобіток
 
                                                                                                          Г.В. Крижанівська