ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/1787/20                                                                             Суддя першої інстанції: Бородавкіна С.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  04 січня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі: 
судді-доповідача          - Горяйнова А.М.,
суддів          - Коротких А.Ю. та Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Чернігівського окружного адміністративного суду  від 10 вересня 2020 року, яке ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Чернігівської міської ради про визнання дій протиправними, стягнення моральної шкоди та сум недоотриманої допомоги,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:
-           визнати дії посадових осіб Чернігівської міської ради щодо розгляду її заяви від 14 січня 2020 року і повторних заяв від 06 лютого 2020 року та від 13 квітня 2020 року протиправними відповідно до ст. 40 Конституції України та ст.ст. 19, 20 Закону України «Про звернення громадян»;
-           стягнути з Чернігівської міської ради 7500 грн 00 коп. моральної шкоди;
-           стягнути з Чернігівської міської ради 3060,00 грн. в рахунок недоотриманої допомоги.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 10 вересня 2020 року вказаний адміністративний позов було задоволено частково:
-          визнано протиправною бездіяльність Чернігівської міської ради щодо не розгляду звернення ОСОБА_1 від 14 січня 2020 року належним чином із наданням повної та обґрунтованої відповіді на всі поставлені питання;
          -          зобов`язано Чернігівську міську раду повторно розглянути звернення ОСОБА_1 від 14 січня 2020 року та надати повну і обґрунтовану відповідь на всі поставлені у ньому питання;
          -          визнано протиправною бездіяльність Чернігівської міської ради щодо не розгляду звернень ОСОБА_1 від 06 лютого 2020 року та від 13 квітня 2020 року;
          -          зобов`язано Чернігівську міську раду розглянути звернення ОСОБА_1 від 06 лютого 2020 року і від 13 квітня 2020 року та надати повну і обґрунтовану відповідь у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян».
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням у частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити оскаржуване рішення у відповідній частині та задовольнити позовні вимоги щодо відшкодування завданих збитків у розмірі 3060 грн 00 коп. та моральної шкоди у розмірі 7500 грн 00 коп.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції неповно встановив фактичні обставини справи і неправильно застосував норми матеріального та процесуального права. Скаржник вказує на те, що в матеріалах справи відсутні докази направлення листа фінансового управління Чернігівської міської ради від 27 серпня 2019 року № П-6202-1-09. Позивач вважає вимогу суду щодо надання письмового підтвердження вартості послуг із встановлення лічильника необґрунтованою, адже інформація вартість таких послуг - 3000 грн 00 коп. була отримана в порядку консультації в абонентському відділі КП «Чернігівводоканал» та є загальновідомою. Також позивач посилається на практику вирішення спорів про відшкодування моральної шкоди Касаційним адміністративним судом у складі Верхового Суду у справі № 818/607/17.
Чернігівська міська рада подала відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначила, що позивач не підтвердила документально факт заподіяння їй моральної шкоди і не обґрунтувала розмір заявленої суми. Також відповідач наполягає на тому, що звернення ОСОБА_1 були направлені з порушенням установленого порядку. Крім того Чернігівська міська рада зазначає, що вартість встановлення лічильника не є загальновідомою інформацією. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглядається у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду  від 10 вересня 2020 року - без змін, виходячи з такого.
Згідно зі ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що Чернігівська міська рада допустила протиправну бездіяльність щодо розгляду звернень позивача належним чином і у встановлені законодавством строки, із наданням повної та обґрунтованої відповіді на всі поставлені позивачем питання.
Відповідач оскаржив рішення суду в цій частині, однак ухвалою суду від 02 листопада 2020 року апеляційну скаргу було залишено без руху з підстав несплати судового збору, а ухвалою суду від 23 листопада 2020 року - повернуто скаржнику. 
Відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції керувався тим, що кошти у розмірі 60 грн 00 коп., які є частиною матеріальної допомоги, були утримані банком за обслуговування неактивного карткового рахунку не з вини відповідача. 
Також суд першої інстанції зазначив, що вимога позивача про стягнення 3000 грн 00 коп. як вартості лічильників води, які не були встановлені їй за фактичною адресою проживання не узгоджується із положеннями ст. 40 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні». У задоволенні вказаної вимоги було відмовлено також з тієї підстави, що вартість лічильників на рівні 3000 грн 00 коп. не підтверджена належними і допустимими доказами. У свою чергу Програма встановлення засобів обліку гарячого та холодного водопостачання мешканцям міста Чернігова на 2017-2020 роки, що затверджена рішенням Чернігівської міської ради від 28 лютого 2017 року № 16/VII-8, гранична вартість робіт на встановлення одного приладу обліку води складає 840 грн 75 коп. з ПДВ.
Підставою для відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди стало те, що ОСОБА_1 не зазначила у чому полягає моральна шкода, якими діями, рішеннями вона завдана, а також  не надала суду доказів на підтвердження факту завдання їй моральної шкоди. Сам лише факт невчасного розгляду відповідачем її звернень не може слугувати виключною підставою для стягнення моральних збитків.
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. 
У відповідності до ч. 5 ст. 21 КАС України вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб`єктів публічно-правових відносин, або вимоги про витребування майна, вилученого на підставі рішення суб`єкта владних повноважень, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше такі вимоги вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.
Згідно з ч. 2 ст. 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Підставою для звернення з вимогою про стягнення 60 грн 00 коп. стало те, що Чернігівська міська рада, за твердженням відповідача, своєчасно не повідомила її про нарахування матеріальної допомоги в розмірі 300 грн 00 коп., що призвело до несвоєчасного отримання коштів та списання комісії за обслуговування неактивного карткового рахунка. 
Рішенням Чернігівської міськради від 29 листопада 2018 року № 36/VII-17 було затверджено Програму надання одноразової матеріальної допомоги мешканцям міста Чернігова на 2019-2023 роки, якою установлено право на отримання одноразової матеріальної допомоги мешканцям, які зареєстровані та постійно проживають у м. Чернігові, у тому числі для вирішення власних соціальних потреб малозабезпеченим верствам населення міста Чернігова, особам з інвалідністю, непрацездатним громадянам, багатодітним і неповним сім`ям, громадянам похилого віку, ветеранам війни та праці, внутрішньо переміщеним особам, які потрапили у скрутне матеріальне становище, у зв`язку зі складними життєвими обставинами, що виникли внаслідок тяжкого захворювання: на лікування, протезування, придбання імплантатів, проведення оперативних втручання; надзвичайної події або ситуації (пожежа, стихійне лихо, підтоплення тощо); особам, які постраждали від надзвичайної події або ситуації (пожежа, стихійне лихо, підтоплення тощо).
Механізм надання одноразової матеріальної допомоги мешканцям міста Чернігова визначено Положенням про надання одноразової матеріальної допомоги мешканцям міста Чернігова, що затверджене рішенням Чернігівської міської ради від 05 березня 2013 року (далі - Положення).
Відповідно до п.п. 1.5, 2.10, 3.1 Положення підставою для розгляду питання щодо надання одноразової матеріальної допомоги є заява громадянина про надання йому (членам його сім`ї) грошової допомоги у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем, яке зумовлено надзвичайними обставинами, що виникли (пожежа, тяжке захворювання, оперативне лікування та інше), на ім`я міського голови.
Виконавчий комітет міської ради визначає суму матеріальної допомоги персонально кожному мешканцю або відмовляє у її наданні та приймає рішення.
Після прийняття рішення виконавчим комітетом міської ради кожний мешканець, який включений до цього рішення, письмово інформується фінансовим управлінням міської ради про суму і дату отримання матеріальної допомоги.
Сторонами справи не заперечується, що позивачу була визначна сума матеріальної допомоги у розмірі 300 грн 00 коп., яка 28 серпня 2019 року зарахована на рахунок ОСОБА_1 , відкритий в АТ «Ощадбанк». 
У подальшому 29 листопада 2019 року, 04 січня 2020 року та 11 лютого 2020 року відбулося списання кошів у якості комісії за обслуговування неактивного карткового рахунку по 20 грн 00 коп., а всього 60 грн 00 коп. Зазначені обставини підтверджують випискою по картковому рахунку, що була надана позивача разом із адміністративним позовом. 
Відповідач надав суду копію листа фінансового управління Чернігівської міської ради від 27 серпня 2019 року № П-6202-1-09, яким ОСОБА_1 повідомлено про виділення їй матеріальної допомоги рішенням виконавчого комітету від 14 серпня 2019 року № 320 та роз`яснено, що матеріальна допомога буде зарахована на муніципальну карту, яку можна отримати у відділенні АТ «Ощадбанк» №10024/064.
Суд першої інстанції встановив, що вказаний лист направлений за адресою, що відповідає адресі її фактичного проживання, вказаній у позові, а відповідач не може нести відповідальність за невчасне отримання позивачем кореспонденції.
У свою чергу ОСОБА_1 в апеляційній скарзі зазначає, що Чернігівська міська рада не надала до суду доказів фактичного відправлення листа від 27 серпня 2019 року № П-6202-1-09.
Такі докази не були надані також до суду апеляційної інстанції разом із відзивом на адміністративний позов. 
При вирішенні апеляційної скарги колегія суддів виходить із того, що вимога про виплату коштів у розмірі 60 грн 00 коп. у якості збитків, що завдані внаслідок списання комісії АТ «Ощадбанк», містилася у листі-претензії ОСОБА_1 від 11 березня 2020 року. 
Суд першої інстанції встановив, що таке звернення не було розглянуте належним чином та визначив, що належним способом захисту прав позивача є визнання протиправною бездіяльності відповідача та зобов`язання його розглянути звернення ОСОБА_1 і надати повну й обґрунтовану відповідь у строки, встановлені Законом України «Про звернення громадян».
Рішення суду першої інстанції в цій частині не є предметом апеляційного перегляду, оскільки не було оскаржене сторонами у встановленому законом порядку. 
Відтак, обравши вказаний спосіб захисту прав позивача, суд правомірно відмовив у застосуванні способу захисту прав, що був визначений ОСОБА_1 , а саме - у відшкодуванні шкоди (збитків) шляхом стягнення коштів у розмірі 60 грн 00 коп. рішенням суду. 
Питання щодо наявності чи відсутності підстав для виплати позивачу 60 грн 00 коп. підлягає вирішенню відповідачем за результатами розгляду її звернення від 11 березня 2020 року. 
У якості матеріально-правової підстави для стягнення вартості лічильників води, які не були встановлені за фактичною адресою проживання у розмірі 3000 грн 00 коп. ОСОБА_1 зазначає ст. 40 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні».
Зазначена норма права передбачає, що місцеві ради, місцеві державні адміністрації, підприємства, установи і організації незалежно від форм власності та господарювання допомагають одиноким громадянам похилого віку в ремонті жилих приміщень і санітарно-технічного обладнання. Громадянам похилого віку, які проживають в жилих будинках, що не мають центрального опалення, надається переважне право на забезпечення паливом в межах норм, встановлених для продажу населенню, та на пільгових умовах, встановлених Урядом України.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що надання допомоги в ремонті жилих приміщень і санітарно-технічного обладнання не є тотожним встановленню лічильників води. 
Крім того колегія суддів зазначає, що ст. 40 Закону України «Про основні засади соціального захисту ветеранів праці та інших громадян похилого віку в Україні» не передбачає обов`язку здійснювати таку допомогу саме шляхом виплати грошової компенсації вартості певних робіт. 
Одночасно суд першої інстанції врахував, що відповідно до пп. 22 п. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», з метою матеріальної підтримки мешканців міста Чернігова, які отримують субсидії на сплату вартості отриманих комунальних послуг, рішенням Чернігівської міської ради від 28 лютого 2017 року № 16/VII-8 було затверджено Програму встановлення засобів обліку гарячого та холодного водопостачання мешканцям міста Чернігова на 2017-2020 роки. Відповідно до розділу 4 вказаної Програми гранична вартість робіт з встановлення одного приладу обліку визначена в Калькуляції граничної вартості робіт на встановлення одного приладу обліку води Ш15мм з опломбуванням (див. Додаток № 7) та складає 840 грн 75 коп. з ПДВ.
Колегія суддів наголошує на тому, що вказана Програма передбачає саме встановлення приладів обліку, а не проведення компенсації громадянам вартості відповідних робіт. 
Крім того суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що вартість робіт з установлення лічильника води становить 3000 грн 00 коп. 
Доводи позивача про те, що інформація про вартість таких робіт є загальновідомою не узгоджуються з вимогами процесуального права та є необґрунтованими.  
З таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 про стягнення збитків у розмірі 3060 грн 00 коп. 
Перевіряючи законність рішення суду в частині відмови у стягненні на користь позивача моральної шкоди у розмірі 7500 грн 00 коп., колегія суддів враховує, що відповідно до  ст. 1167 Цивільного Кодексу України  моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Положеннями ч. 2  ст. 23 Цивільного кодексу України  передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до абз. 2 ч. 3  ст. 23 Цивільного кодексу України  розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
За висновками Верховного Суду, які були сформульовані у постанові від 10 квітня    2019 року у справі № 464/3789/17, моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.
Згідно з ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Суд першої інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_1 , звертаючись до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди, зобов`язана була зазначити обставини її завдання, у чому вона полягає та обґрунтувати її розмір. 
Разом з тим відповідні обґрунтування позивач не навела ні в адміністративному позові, ні в апеляційній скарзі. 
За відсутності таких доводів колегія суддів позбавлена можливості встановити які саме з оскаржуваних дій відповідача завдали їй шкоди та у якій мірі, визначити рівень негативних фізичних або психологічних наслідків для позивача, оцінити чи досягають вони рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 звертає увагу суду на визначені Верховним Судом підходи до відшкодування моральної шкоди у справі № 818/607/17.
Однак позивач не врахувала, що згідно з правовою позицією Верховного Суду, що викладена в постанові від 24 березня 2020 року у вказаній справі, при визначенні розміру моральної шкоди належить дослідити наявність негативного впливу на позивача, а також визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Отже, звертаючись із вимогами про відшкодування моральної шкоди, ОСОБА_1 повинна довести настання для неї негативних наслідків та, щонайменше, зазначити у чому саме вони полягають та у якій форм виражені. 
Невиконання таких вимог призводить до неможливості оцінки ступеня завданої їй шкоди і визначення  співмірність розміру відшкодування. 
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди.  
Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду першої інстанції, що викладені в рішенні суду від 10 вересня 2020 року, та не можуть бути підставою для його скасування.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, надав належну оцінку дослідженим доказам та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.У зв`язку з цим колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду  від 10 вересня 2020 року - без змін.
Керуючись ст.ст. 242, 238, 308, 311, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів, -      
ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Чернігівського окружного адміністративного суду  від 10 вересня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у випадках, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

          Суддя-доповідач                                                                         А.М. Горяйнов                                                                 

Судді                                                                                            А.Ю. Коротких           

                                                                                                    Є.В. Чаку