ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2021 року	Львів	Справа № 260/3055/20 пров. № А/857/656/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Гінди О. М., Курильця А. Р., 
з участю секретаря судового засідання –     Ратушної М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на рішення  Закарпатського окружного адміністративного суду  від 18 листопада 2020 року  у справі № 260/3055/20 за адміністративним позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області до Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: ОСОБА_1 про визнання протиправною та скасування постанови,-

суддя в 1-й інстанції – Гебеш С. А.,
час ухвалення рішення – 18.11.2020 року, 
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – не зазначена,

                                                           в с т а н о в и в:

Позивач – Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області звернулося в суд з позовом до відповідача – Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), в якому просило визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про накладення штрафу від 08 вересня 2020 року в розмірі 5100, 00 грн. у виконавчому провадженні № 62619625. 
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду  від 18 листопада 2020 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення є необгрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що на час винесення державним виконавцем постанови про накладення штрафу рішення суду щодо проведення перерахунку пенсії ОСОБА_1  з урахуванням виплат вказаних у довідці № 201 від 21 липня 2016 року було виконано Головним управлінням Пенсійного Фонду. Крім того зазначає, що на запит позивача від 17 квітня 2020 року прокуратурою Закарпатської області надано відповідь про те, що до довідки №201 від 21 липня 2016 року жодного додатку не надавалося. В подальшому 25 вересня 2020 року на адресу позивача надійшло звернення ОСОБА_1 , до якого останній долучив копію листа прокуратури Закарпатської області від 01 вересня 2020 року №18-94 вих-20, в якому зазначено, що згаданий додаток не стосується довідки №201, оскільки створений у жовтні 2016 року та є невід`ємною частиною іншої довідки - №293 від 19 жовтня 2016 року. Вказує апелянт на те, що визначальною ознакою для накладення штрафу на боржника є саме невиконання рішення суду без поважних причин. Просить скасувати рішення першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Третя особа на стороні відповідача – ОСОБА_1 подав письмові пояснення, в яких доводи апеляційної скарги заперечив, зокрема вказав на те, що рішення Перечинського районного суду не виконано в повному обсязі, оскільки пенсію позивач перерахував згідно довідки 201 без врахування додатку до неї.
Представник позивача (апелянта) - Заяць Р. І. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове судове рішення, яким позов задовольнити. 
Представник відповідача та третя особа у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, згідно з ч.3 ст.268 КАС України неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень цієї статті, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій, тому колегія суддів вважає можливим проведення розгляду справи у відсутності представника відповідача та третьої особи за наявними у справі матеріалами, та на основі наявних у ній доказів.
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення представника позивача (апелянта), перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 21 липня 2020 року Старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового  виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) Федорчаком М.Б. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 62619625 щодо виконання виконавчого листа № 298/7/17 виданого 15 липня 2020 року Перечинським районним судом, в якому зазначено: "зобов`язати  Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії з урахуванням виплат, вказаних у довідці № 201 від 21 липня 2016 року та додатку до неї, з яких сплачено страхові внески, у розмірі 88%, починаючи з 01 січня 2016 року" та "зобов`язати  Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області відшкодувати ОСОБА_1 різницю недоотриманої суми пенсії за період з 01 січня 2016 року по фактичний час виплати без обмеження максимального розміру".
31 липня 2020 року Головне управління Пенсійного Фонду України у Закарпатській області  надало лист Відділу примусового виконання рішень щодо виконання виконавчого провадження № 62619625, з якого вбачається, що Перечинським об`єднаним управлінням Пенсійного Фонду України в Закарпатській області 04 січня 2017 року добровільно проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року на підставі довідки № 201 від 21 липня 2016 року, як того вимагало рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2016 року. Разом з тим, зазначено, що провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням додатку не має можливості, так як у матеріалах справи відсутній такий документ, який виступав предметом розгляду у вказаній справі.
Враховуючи те, що заявником  - ОСОБА_1 до пенсійного органу було подано заяву № 418 від 17 вересня 2016 року на перерахунок пенсії та довідку про заробітну плату № 201 від 21 липня 2016 року на 1 арк. без будь-якого додатку, що підтверджено розпискою - повідомленням, яка наявна в матеріалах справи, позивачем до прокуратури Закарпатської області було направлено запит № 0700-0338-8/12648 від 17 квітня 2020 року щодо надання вищевказаного додатку до довідки № 201, з урахуванням якого суд зобов`язав здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 
Прокуратурою Закарпатської області на вказаний лист надано відповідь № 18-52 від 28 квітня 2020 року, із змісту якої вбачається, що додаток до довідки № 201 від 21 липня 2016 року для перерахунку пенсії відсутній, оскільки в довідці була проіндексована сума надбавок попереднього додатку до довідки № 151від 01 липня 2011 року.
Також судом встановлено, що Прокуратурою Закарпатської області розглянуто звернення третьої особи - ОСОБА_1  від 17 вересня 2018 року та надано на таке звернення відповідь № 18-94вих-20 від 01 вересня 2020 року, із змісту якої вбачається, що відповідно до заяви від 08 червня 2011 року прокуратурою області видано довідку за № 151 від 01 липня 2011 року про розмір заробітної плати за час роботи на посаді старшого помічника прокурора області станом на 01 липня 2011 року; 21 липня 2016 року прокуратурою області надана довідка № 201 від 21 червня 2016 року із зазначенням розміру посадового окладу старшого помічника прокурора області 2895,00 грн. станом 01 грудня 2015 року, класний чин 130,00 грн., вислуга років (30%) 907,50 грн., а також була проіндексована сума інших виплат (2365,31*1,23)=2909,33 грн. Загальна сума становила 6841,83 грн. Додаток до зазначеної вище довідки не видавався, оскільки проіндексовані суми зазначені у довідці; 19 жовтня 2016 року прокуратурою області видано довідку № 293 про розмір заробітної плати на посаді старшого прокурора прокуратури Великоберезнянського району за період з 01 липня 2011 року по 30 червня 2013 року. У цій довідці вказано основний посадовий оклад 1724,00 грн., класний чин 130,00 грн. вислуга років 30% - 556,20 грн. і до даної довідки видано додаток на розрахунок інших виплат за вказаний період, що включається в заробіток для обчислення пенсії та визначається за останні 24 календарні місяці роботи перед зверненням за пенсією у розмірі 5960,45 грн. загальна сума становила 8370,65 грн.
Крім того, у вказаній відповіді зазначено, що у вказаному додатку помилково зазначено, що даний документ виданий до довідки за № 201 від 21 липня 2016 року, оскільки він був створений у жовтні 2016 року і є додатком до довідки  за № 293 від 19 жовтня 2016 року.  
Також встановлено, що після надходження до відділу примусового виконання рішень, відповіді Головного управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області  від 31 липня 2020 року про те, що провести перерахунок  пенсії ОСОБА_1 без додатку до довідки № 201 від 21 липня 2016 року неможливо, так як у матеріалах пенсійної справи відсутній додаток, то старшим державним виконавцем М. Федорчаком 13 серпня 2020 року винесено вимогу за № 3/62619625/5176. 
08 вересня 2020 року старшим державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області Федорчак М.Б. винесено постанову ВП № 62619625 про накладення штрафу, якою за невиконання судового рішення накладено на боржника - Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області штраф на користь держави у розмірі 5100,00 грн. 
Вважаючи вказану вище постанову про накладення штрафу протиправною, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що Головне управління Пенсійного Фонду України в Закарпатській області під час виконання рішення суду встановило лише відсутність можливості для перерахунку пенсії, з врахуванням додатка, як це передбачено рішенням суду. Позивачем не наведено доводів та обґрунтувань на підтвердження наявності підстав для скасування  оскаржуваної постанови про накладення штрафу, крім посилань на факт виконання рішення, за яким було відкрито виконавче провадження,  необґрунтованість якого встановлена судом.
Даючи правову оцінку таким висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 255 КАС України постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України.
Частини друга та четверта статті 257 КАС України передбачають, що судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до частин першої та другої статті 8 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пункт 1 ч.1 ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів, зокрема, виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Згідно з ч.1, п.1 ч.2, ч.4 ст.18 цього Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Вимоги виконавця щодо виконання рішень є обов`язковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.
Державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.
Відповідно до п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
У випадку встановлення державним виконавцем факту невиконання боржником - юридичною особою рішення суду без поважних причин, він наділений повноваженнями щодо винесення постанови про накладення на такого боржника штрафу.
Згідно з частиною першою статті 63 Закону України «Про виконавче провадження» за рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, виконавець перевіряє виконання рішення не пізніш як на третій робочий день після відкриття виконавчого провадження.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу, в якій також зазначаються вимога виконати рішення протягом 10 робочих днів (за рішенням, що підлягає негайному виконанню, - протягом трьох робочих днів) та попередження про кримінальну відповідальність (частина друга статті 63 Закону №1404-VIII).
Стаття 75 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що у разі невиконання без поважних причин у встановлений виконавцем строк рішення, що зобов`язує боржника виконати певні дії, виконавець виносить постанову про накладення штрафу на боржника - юридичну особу - 300 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та встановлює новий строк виконання. У разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин виконавець у тому самому порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до органів досудового розслідування з повідомленням про вчинення кримінального правопорушення.
З аналізу зазначених вище норм права можна дійти висновку про те, що на момент прийняття державним виконавцем рішення про накладення штрафу має бути встановлений факт невиконання боржником рішення суду у встановлений законодавством строк, з приводу якого здійснюються заходи на його виконання. При цьому обов`язковою умовою накладення державним виконавцем штрафу є невиконання судового рішення боржником без поважних причин, коли боржник мав реальну можливість виконати судове рішення, проте не зробив цього. Поважними причинами невиконання рішення суду в розумінні норм України «Про виконавче провадження» можуть вважатися обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення особи, і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій.
Також, колегія суддів зазначає, що встановлення таких обставин як: - невиконання судового рішення; - наявність поважних причин такого невиконання, необхідно здійснювати в кожному конкретному випадку індивідуально. Обов`язок з`ясування цих обставин покладено на державного виконавця.
Колегія суддів враховує, що із змісту оскарженої позивачем постанови старшого державного виконавця від 08 вересня 2020 року ВП №62619625 вбачається, що така постанова винесена на підставі статей 63, 75 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із невиконанням боржником виконавчого листа від 15 липня 2020 року №298/7/17.
Разом з тим, в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідним органом ДВС, зокрема старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) перед винесенням спірної постанови про накладення штрафу було здійснено належну перевірку виконання боржником судового рішення у виконавчому провадженні №62619625, як цього вимагає стаття 63 Закону України «Про виконавче провадження», та обґрунтовано відображено реальний стан виконання.
Зміст цієї постанови старшого державного виконавця вказує на те, що головним державним виконавцем не з`ясовано стану фактичного виконання виконавчого листа та причини (поважність) невиконання рішення суду боржником. Зокрема державний виконавець фактично посилається на ту обставину, що рішення суду не виконано, а саме: не проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 із врахування додатку до довідки №201 від 21 липня 2016 року.
Разом з тим, як встановлено судом вище, 31 липня 2020 року Головне управління Пенсійного Фонду України у Закарпатській області  надало лист Відділу примусового виконання рішень щодо виконання виконавчого провадження № 62619625, з якого вбачається, що Перечинським об`єднаним управлінням Пенсійного Фонду України в Закарпатській області 04 січня 2017 року добровільно проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року на підставі довідки № 201 від 21 липня 2016 року, як того вимагало рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 12 жовтня 2016 року. Разом з тим, зазначено, що провести перерахунок пенсії ОСОБА_1 з врахуванням додатку не має можливості, так як у матеріалах справи відсутній такий документ, який виступав предметом розгляду у вказаній справі.
Враховуючи те, що заявником  - ОСОБА_1 до пенсійного органу було подано заяву № 418 від 17 вересня 2016 року на перерахунок пенсії та довідку про заробітну плату № 201 від 21 липня 2016 року на 1 арк. без будь-якого додатку, що підтверджено розпискою - повідомленням, яка наявна в матеріалах справи, позивачем до прокуратури Закарпатської області було направлено запит № 0700-0338-8/12648 від 17 квітня 2020 року щодо надання вищевказаного додатку до довідки № 201, з урахуванням якого суд зобов`язав здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 
Прокуратурою Закарпатської області на вказаний лист надано відповідь № 18-52 від 28 квітня 2020 року, із змісту якої вбачається, що додаток до довідки № 201 від 21 липня 2016 року для перерахунку пенсії відсутній, оскільки в довідці була проіндексована сума надбавок попереднього додатку до довідки № 151від 01 липня 2011 року.
Також колегія суддів враховує, що Прокуратурою Закарпатської області розглянуто звернення третьої особи - ОСОБА_1  від 17 вересня 2018 року та надано на таке звернення відповідь № 18-94вих-20 від 01 вересня 2020 року, із змісту якої вбачається, що відповідно до заяви від 08 червня 2011 року прокуратурою області видано довідку за № 151 від 01 липня 2011 року про розмір заробітної плати за час роботи на посаді старшого помічника прокурора області станом на 01 липня 2011 року; 21 липня 2016 року прокуратурою області надана довідка № 201 від 21 червня 2016 року із зазначенням розміру посадового окладу старшого помічника прокурора області 2895,00 грн. станом 01 грудня 2015 року, класний чин 130,00 грн., вислуга років (30%) 907,50 грн., а також була проіндексована сума інших виплат (2365,31*1,23)=2909,33 грн. Загальна сума становила 6841,83 грн. Додаток до зазначеної вище довідки не видавався, оскільки проіндексовані суми зазначені у довідці; 19 жовтня 2016 року прокуратурою області видано довідку № 293 про розмір заробітної плати на посаді старшого прокурора прокуратури Великоберезнянського району за період з 01 липня 2011 року по 30 червня 2013 року. У цій довідці вказано основний посадовий оклад 1724,00 грн., класний чин 130,00 грн. вислуга років 30% - 556,20 грн. і до даної довідки видано додаток на розрахунок інших виплат за вказаний період, що включається в заробіток для обчислення пенсії та визначається за останні 24 календарні місяці роботи перед зверненням за пенсією у розмірі 5960,45 грн. загальна сума становила 8370,65 грн.
Крім того, у вказаній відповіді зазначено, що у вказаному додатку помилково зазначено, що даний документ виданий до довідки за № 201 від 21 липня 2016 року, оскільки він був створений у жовтні 2016 року і є додатком до довідки  за № 293 від 19 жовтня 2016 року.
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів не вбачає факту невиконання позивачем рішення суду без поважних причин, оскільки матеріалами справи стверджується факт вчинення позивачем дій на виконання рішення суду.
Суд першої інстанції не звернув на вказані обставини належної уваги, не дослідив їх належним чином та не надав їм відповідної правової оцінки, а тому дійшов помилкового висновку щодо правомірності оскарженої постанови відповідача, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає підставними та обгрунтованими, такими, що спростовують висновки суду першої інстанції з наведених вище мотивів.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням усіх вищенаведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, у зв`язку з чим відповідно до вимог ст.317 КАС України рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позову.
Керуючись ст.242, 243, 250, 268, 287, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                            п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області задовольнити.
Рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2020 року  у справі № 260/3055/20  скасувати та прийняти нове, яким позов задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Закарпатській області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) про накладення штрафу від 08 вересня 2020 року в розмірі 5100, 00 грн. у виконавчому провадженні № 62619625. 
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	А. Р. Курилець  	
Повне судове рішення складено 27 січня 2021 року.