ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 613/136/20                                        Головуючий суддя І інстанції Шалімов Д. В.
Провадження № 33/818/27/21                                Суддя доповідач Шабельніков С.К.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       14 січня 2021 року суддя Харківського апеляційного суду Шабельніков С.К., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Богодухівського районного суду Харківської області від 03 квітня 2020 року стосовно ОСОБА_1 , - 

в с т а н о в и в:

Цією постановою 
ОСОБА_1 , 1987 року народження, громадянин України, працює ФОП « ОСОБА_1 », мешканець м. Богодухів Харківської області,

- визнаний винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та підданий адміністративному стягненню у виді штрафу у розмірі 10200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
       Також з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у розмірі 420 грн. 40 коп.
       Постановою встановлено, що 23 січня 2020 року о 00:50 год. на вул. Шевченка м. Богодухова водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Renault Trafic» н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме:різкий запах алкоголю з порожнини рота, невиразна мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу «Драгер» на місці зупинки транспортного засобу та медичного огляду в Богодухівській ЦРЛ ОСОБА_1 відмовився в присутності двох свідків, чим порушив п.2.5 ПДР України.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив судову постанову скасувати, а провадження у справі закрити.
       Свої вимоги обґрунтовує тим, що просив працівників поліції почекати, щоб він зігрівся перед наданням біологічного матеріалу для огляду. Також зазначає, що працівники поліції не роз`яснили йому його прав. Вважає, що матеріали справи не містять доказів його вини у скоєнні адміністративного правопорушення. Пояснення свідків відібрані різними працівниками поліції. Свідки в судовому засіданні в суді першої інстанції повідомили, що не читали та не писали пояснень. Також вказує, що суд відмовив у задоволенні клопотання про виклик свідків в судове засідання.

       В судове засідання в суд апеляційної інстанції не з`явився захиснк ОСОБА_1 – адвокат Векленко В.І., який належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи.
В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 повідомив, що його захисник – адвокат Векленко В.І. зайнятий у іншому судовому засіданні, а тому з`явитись не зміг. Також ОСОБА_1 просив розглянути його апеляційну скаргу за відсутності його захисника.
Враховуючи наведене, а також вимоги ст. 268 КУпАП, апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу ОСОБА_1 за відсутності його захисника – адвоката Векланка В.І.

       Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши доводи ОСОБА_1 , який підтримав свою апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно вимог ст.ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд повинен повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, дати належну оцінку зібраним доказам. Зокрема, суд повинен з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи є винною особа в його вчиненні. 
Як вбачається з матеріалів цієї справи, суд дотримався всіх вказаних вимог закону, встановивши обставини, які мають значення для правильного розгляду справи і вирішення питання винності ОСОБА_1 у порушенні правил дорожнього руху України, передбачених п. 2.5.
Під час апеляційного перегляду оскаржуваної постанови, апеляційним судом не встановлено об`єктивних відомостей, які можуть спростувати висновки суду щодо винуватості ОСОБА_1 у скоєнні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП. 
       Зокрема, визнаючи ОСОБА_1 винним, суд першої інстанції послався на відомості протоколу про адміністративне правопорушення, відомості направлення на огляд від 23 січня 2020 року, відомостями висновку щодо результатів медичного огляду, відомостями відеозапису з нагрудних камер працівників поліції.
       Відповідно до відомостей, які зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення (арк. 2), ОСОБА_1 керував транспортним засобом з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з ротової порожнини, невиразна мова. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою спеціального технічного засобу Драгер на місці зупинки транспортного засобу та медичного огляду в Богодухівській ЦРЛ водій ОСОБА_1 відмовився у присутності двох свідків.
       Належить взяти до уваги те, що протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою державою особою і дії посадової особи що його складала, в порядку передбаченому чинним законодавством ОСОБА_1 не оскаржувалися. Тобто зі скаргами до суду в порядку, передбаченому КАС України, до правоохоронних органів ОСОБА_1 не звертався, що унеможливлює врахування апеляційним судом доводів апелянта щодо незаконності дій працівників поліції.        
       Крім того, відповідно до письмових пояснень свідків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (арк. 3, 4), вбачається, що в їх присутності водій ОСОБА_1 відмовився від продуття спеціального технічного засобу «Драгер» та від проходження медичного огляду в Богодухівській ЦРЛ та відмовився від підпису в протоколі.
       В судовому засіданні в суді першої інстанції допитувалися свідки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які будучі повідомлені про кримінальну відповідальність пояснили, що працюють у Богодухівській ЦРЛ Харківської області. У нічний час працівниками поліції до лікарні був доставлений ОСОБА_1 для проведення медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння. На пропозицію лікаря пройти медичний огляд на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , в їх присутності, відмовився, про що лікарем був складений висновок, в якому вони поставили свої підписи.
       Отже суд першої інстанції викликав в судове засідання та допитав свідків, які зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення у цій справі, а тому твердження апелянта про те, що суд не допитав свідків не відповідає дійсності.
       Крім того, відповідно до відомостей висновку щодо медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (арк. 6), вбачається, що лікар ОСОБА_4 склав цей висновок про те, що ОСОБА_1 в присутності двох свідків від проходження медичного огляду відмовився. Цей висновок підписаний лікарем, який його склав, а також свідками ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .
       Поряд з цим, відповідно до відомостей відеозапису (арк. 16) вбачається, що працівниками поліції був зупинений транспортний засіб під керуванням ОСОБА_1 , у якого були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Працівником поліції ОСОБА_1 було запропонованого пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці його зупинки з використанням алкотестеру Драгер, від чого останній відмовився та виявив бажання пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі. ОСОБА_1 був доставлений в медичний заклад працівниками поліції, в якому він також відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в присутності двох свідків.
       Крім того, в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 підтвердив, що на місці його зупинки він відмовився пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння з використанням алкотестеру Драгер та добровільно погодився пройти відповідний огляд у медичному закладі. Працівники поліції доставили його в медичний заклад. Знаходячи в Богодухівській ЦРЛ він просив працівників поліції почекати доки він зігріється та не проходив огляд. 
       Тобто, в медичному закладі ОСОБА_1 заявляв умови проходження ним медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння.
       Отже, зафіксована на відео поведінка ОСОБА_1 у медичному закладі не спростовує відомостей про ігнорування ним законної вимоги працівників поліції щодо проходження огляду, на що він повинен погодитись добровільно та беззаперечно без висунення будь-яких умов.
       Посилання апелянта на те, що в матеріалах справи немає доказів винуватості ОСОБА_1 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, суд апеляційної інстанції розцінює, як спосіб захисту та уникнення відповідальності, оскільки відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі Інструкція), огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до п.3 Розділу І вищенаведеної Інструкції вбачається, що ознаками алкогольного сп`яніння є:
- запах алкоголю з порожнини рота;
- порушення координації рухів;
- порушення мови;
- виражене тремтіння пальців рук;
- різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя;
- поведінка, що не відповідає обстановці.
       Інспектором поліції в протоколі про адміністративне правопорушення було зазначено, що у ОСОБА_1 були наявні ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: невиразна мова, різкий запах алкоголю з ротової порожнини.
       Отже, працівник поліції, виявивши ці ознаки, які відповідають переліку, зазначеному у Інструкції, законно та обґрунтовано запропонував ОСОБА_1 пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а також у медичному закладі, від якого останній відмовився.        
З огляду на викладене, апеляційний суд не вбачає порушень вимог Інструкції з боку інспектора поліції щодо виявлення ознак алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 , а також порушення проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Поряд з цим, відповідно до вимог пункту 8 Розділу ІІ вищенаведеної Інструкції, працівник поліції з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, зобов`язаний заповнити форму направлення на огляд водія транспортного засобу. 
Інспектором поліції було дотримано вимог цієї норми, про що свідчить наявність в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (арк. 5).
Оскільки від огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 відмовився як на місці зупинки транспортного засобу, так і в медичному закладі, тому цей складений бланк направлення, без відомостей про проведення огляду, долучено до матеріалів справи, що свідчить про виконання працівником поліції вимог Інструкції при складанні матеріалів справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 .
Крім того, відповідно до п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», при розгляді справ про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 130 КУпАП, судам слід врахувати, що стан сп`яніння встановлюють шляхом огляду правопорушника відповідно до встановленого законом порядку, якщо водій ухиляється від огляду, то відповідні його дії та ознаки сп`яніння необхідно зафіксувати в протоколі про адміністративне правопорушення, складеному у присутності двох свідків, що є підставою для притягнення порушника до адміністративної відповідальності.
Аналізуючи послідовність дій працівників поліції, вбачається, що ними був зупинений автомобіль під керуванням ОСОБА_1 , у якого було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння та в присутності двох свідків останній відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, а погодився пройти відповідний огляд у медичному закладі. В медичному закладі він також відмовився від проходження огляду, що повністю відповідає вимогам вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.
За таких обставин, твердження та доводи апелянта про незаконність дій працівників поліції є безпідставними.
       Між тим, законодавець саме з метою забезпечення безпеки дорожнього руху, життя та здоров`я його учасників, поклав на водіїв транспортних засобів додаткові обов`язки, зокрема – пройти на вимогу працівника поліції в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння.
Згідно з вимогами п. 1.3 ПДР України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
       Поряд з цим, відповідно до ст. 17 ЗУ «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Дотримуючись вимог вищенаведеного закону суд апеляційної інстанції бере до уваги наступну практику Європейського суду з прав людини.
Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обовязки у правовому полі держави. 
Європейського суду з прав людини у своїх рішеннях, зокрема, по справам «Кобець проти України» від 14.02.2008, «Берктай проти Туреччини» від 08.02.2001, «Леванте проти Латвії» від 07.11.2002 неодноразово вказує, що оцінюючи докази, суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів Суд, як правило, застосовує критерії доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту.
Крім того, Європейський суд з прав людини в своєму рішенні «Ісмаїлов проти Росії» від 06 листопада 2008 року зазначив, що згідно з принципом верховенства права однією з підвалин демократичного суспільства, який закріплений в усіх статтях Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, при розгляді справи та призначенні стягнення потрібно досягти справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, щоб під час відповідного втручання був дотриманий принцип законності і воно не було свавільним, тобто стягнення повинне бути пропорційним, воно має відповідати тяжкості скоєного правопорушення, а також його наслідкам.
Отже, доказів, які спростовувують правильність висновків суду першої інстанції, апелянтом не надано, не містять їх і матеріали справи. Більш того, порушень норм КУпАП під час складання протоколу та в суді першої інстанції, які потягли необхідність скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
       Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що судом першої інстанції прийнято обґрунтоване рішення щодо порушення ОСОБА_1 п. 2.5 Правил дорожнього руху України та притягнуто за ч.1 ст.130 КУпАП до відповідальності, а тому його посилання на незаконність та необґрунтованість судової постанови є безпідставними. 
З огляду на викладене, постанова суду першої інстанції є законною та обґрунтованою і скасуванню за доводами, викладеними в апеляційній скарзі не підлягає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Богодухівського районного суду Харківської області від 03 квітня 2020 року, щодо притягнення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
       Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                С.К. Шабельніков