Ухвала
Іменем України
 
11 березня 2021 року
м. Київ
Справа № 614/663/20
Провадження № 51-1240 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року щодо 
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше судимого,
у вчиненні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої  та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Борівського районного суду Харківської області від 10 вересня 2020 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, та призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.
На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК України. 
Згідно з вироком  ОСОБА_4 у порушення вимог ст.28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також у порушення вимог ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству», умисно, в період часу з 06 липня 2019 року по 28 липня 2020 року систематично вчиняв по відношенню до свого батька ОСОБА_5 психологічне насильство, яке виразилось у словесних образах, погрозах, висловлюваннях нецензурною лайкою в його бік, приниженні, що призвело до психологічних страждань останнього, а також погіршило якість життя потерпілого, що викликало у нього побоювання за свою безпеку, спричинило емоційну напруженість, втому та негативні переживання.
Зокрема, 06 липня 2019 року приблизно о 21.00 год., 20 березня 2020 року приблизно о 13.00 год. та 27 квітня 2020 року приблизно о 08.00 год. ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 вчинив відносно свого батька ОСОБА_5 домашнє насильство, в ході якого висловлювався на його адресу грубою нецензурною лайкою, заважав нормальному відпочинку сім`ї, чим чинив моральний та психологічний тиск відносно свого батька ОСОБА_5 , та в подальшому двічі був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.173-2 КУпАП постановами Борівського районного суду Харківської області від 12 серпня 2019 року та від 27 квітня 2020 року.
Будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, ОСОБА_4 28 липня 2020 року, приблизно о 18.00 год., перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, за місцем проживання по АДРЕСА_1 спровокував словесний конфлікт з батьком ОСОБА_5 , в ході якого, діючи умисно, систематично та цілеспрямовано, знову вчинив відносно останнього психологічне насильство, що виразилось у словесних образах, грубій нецензурній лайці, приниженні гідності, погрозах, чим спричинив   ОСОБА_5 психологічні страждання та завдав шкоду його психологічному здоров`ю, що призвело до погіршення якості життя потерпілого.
Ухвалою Харківського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Борівського районного суду Харківської області від 10 вересня 2020 року – без змін.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі прокурор, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та м`якість призначеного ОСОБА_4 покарання, просить ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що суди дійшли безпідставного висновку про можливість виправлення засудженого без ізоляції від суспільства, не врахувавши характер вчинених ним злочинних дій та даних про особу винного. Враховуючи викладене, вважає необґрунтованим застосування до засудженого положень ст. 75 КК України. Крім цього, прокурор вказує на невідповідність ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України.
Мотиви суду
Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити з огляду на таке.
Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.
Доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення та кримінально-правова оцінка його діяння за ст. 126-1 КК України у касаційній скарзі не оспорюються. 
Стосовно доводів прокурора про порушення щодо засудженого загальних засад призначення покарання та звільнення від його відбування, а також невідповідності ухвали апеляційного суду вимогам ст. 419 КПК України, то вони, на думку колегії суддів, є безпідставними.
Згідно зі статтями 50, 65 ККУкраїни особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
При цьому суд наділений дискреційними повноваженнями обрати винній особі вид і розмір заходу примусу у межах санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, а також визначити можливість виправлення засудженого без відбування покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України. Вирішення судом питання про призначення ОСОБА_4 покарання та звільнення від його відбування ґрунтується на наведених вимогах закону. 
Як убачається зі змісту доданих до касаційної скарги копій судових рішень, призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд першої інстанції належним чином врахував ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого злочину, який відноситься до нетяжких, а також дані про особу засудженого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, характеризується задовільно. 
Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення злочину особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, а пом`якшуючими покарання обставинами визнав щире каяття, повне визнання вини, а також те, що ОСОБА_4 на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває.
Також судами було враховано посткримінальну поведінку засудженого та позицію потерпілого, який вказав, що претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_4 не має; наполягав на тому, щоб не застосовувати до засудженого покарання, пов`язане з обмеженням або позбавленням волі, оскільки вважає, що останній усвідомив протиправність своїх дій, розкаявся, просив у нього вибачення та намагається спокутувати свою поведінку добросовісним відношенням до нього та інших членів сім`ї.
Крім цього, судами було взято до уваги досудову доповідь органу пробації, відповідно до якої, обвинувачений надав критичну оцінку своїм діям по відношенню до батька та не вважає їх нормою життя, а щире каяття свідчить про усвідомлення ним наслідків своїх протиправних дій. При цьому у досудовій доповіді вказано, що у разі, якщо суд дійде висновку про можливість звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням, орган пробації вважає доцільним покладення на нього обов`язків, передбачених ч. 3 ст. 76 КК України.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_4 покарання в межах санкції ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі на строк 2 роки та можливість звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі положень ст. 75 ККУкраїниз випробуванням з іспитовим строком тривалістю 1 рік з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, що є достатнім для того, щоб засуджений в умовах здійснення контролю за його поведінкою довів своє виправлення.
Підстав вважати, що судом неправильно було застосовано положення ст. 75 КК України, що призвело до призначення явно несправедливого покарання через м`якість, колегія суддів не убачає. Відсутні такі підстави і в касаційній скарзі прокурора.
Переглянувши вирок в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги прокурора, які здебільшого є аналогічними доводам касаційної скарги, та із зазначенням докладних мотивів прийнятого рішення залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення, з чим погоджується і колегія суддів Верховного Суду. 
Ухвала апеляційного суду належним чином умотивована та відповідає вимогамст. 419 КПКУкраїни.
Таким чином, оскільки з касаційної скарги прокурора та доданих до касаційної скарги матеріалів не убачається підстав для задоволення касаційної скарги, згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Харківського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року щодо ОСОБА_4 . 
Ухвала є остаточною й оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                 ОСОБА_3